— 33 — 



en tilblanding af isliavsvand ; men denne tilblanding kan være ganske 

 ubetydelig", saa at disse organismer er det eneste sikre hjælpemiddel, vi 

 har til at bevise det. Hvis vi derfor konstruerer karter over disse dyrs 

 udbredelse, kan vi faa et indtryk af, hvor langt polarstrømmens ind- 

 flydelse strækker sig. Erfaringen viser ogsaa, at deres udbredelse varierer 

 med aarstiderne; de arktiske dyr lindes om \ånteren og vaaren nærmere 

 ind til Norges kyst end om høsten. Kartet, fig. 18, viser saaledes ud- 

 bredelsen af hvalaaten (Clio horealis) i mai— juni 1901 og i august — sep- 

 tember 1900. Den kan betragtes som en af de mest karakteristiske 

 repræsentanter for Ishavets fritsvømmende dyreliv. 



Et tydeligt indtryk af, hvorledes planktonorganismerne bevæger sig 

 med havstrømmene, faar vi ogsaa, naar vi følger „ Michael Sars"s sommer- 

 togt i 1900. 



I fjordene og paa kystbankerne tinder vi et meget rigt plankton af 

 sydlige oceaniske former, blandet med talrige kystformer, saasom for- 

 skjellige smaa meduser, larver af muslinger og søstjerner, og nogle smaa 

 krebsdyr, Evadne Nordmanni og to arter af slegten Fodon, som over- 

 vintrer paa bunden i form af tykskallede vintereg. 



Udenfor Storeggen er vi midt i hjertet af Golfstrømmen. De oceaniske 

 former er de samme som paa bankerne, kun endnu talrigere ; mellem dem 

 lindes saa udpræget sydlige former som Oithona plumifera, Corethron 

 hystrix, Dinophysis homitnculus. Men vi linder ogsaa ganske enkelte 

 individer af ishavsformer, nemhg den lille mikroskopiske Cerathim ardi- 

 cum. Netop her nordenfor Færøerne gaar den østislandske polarstrøm 

 meget langt mod syd og øst, og vi kan altsaa merke en svag tilblanding 

 af ishavs vand lige ind til Storeggen. 



Videre vestover tiltager ishavsformerne i mængde, og de sydlige 

 oceaniske arter aftager; her lindes Ceratiitm ardicum i betydeligt antal. 

 Endnu længer vest er arktiske former overveiende i dybet, men langs 

 med overfladen lindes der et tyndt vandlag, hvori der lever store mæng- 

 der af kystformer og det saadanne artei*, at de maa have drevet udover 

 fra Island {Asterionella japonica, Rhizosolenia delicahila, Chcetoceras dnc- 

 tum, foruden Evadne Nordmanni^ Podon LeucJcarti og lysbrune slimklumper 

 af Phæocystis Pouchetii, en lavtstaaende alge). 



Dette kystplankton holder sig væsentlig uforandret, til vi kommer 

 til Islands kyst, og paa nordsiden af Island linder vi ikke spor af atlan- 

 tiske former længere. 



Paa ruten nordover mod Jan Mayen forsvinder ogsaa kystformerne, 

 og vi beholder igjen kun ishavsformer, tildels blandede med saadanne 

 arter, som hører hjemme over hele Nordhavet (Ceratiiim longipes, Calamis 

 finmarchicus). 



Ved selve Jan Mayen er planktonet ublandet arktisk og rent 



3 



