— 81 — 



forskjellene, der bringer dem til at formere sig saa raskt. Lyset spiller 

 her vistnok den væsentligste rolle, idet solstraalerne muliggjør plante- 

 livets (kiselalgernes) opblomstring, hvorved næringen til planktondyrene 

 skabes. 



Mørketiden varer som bekjendt 



ved Tromsø fra 26de november til 17de januar 

 ved Nord kap fra 18de november til 25de januar 

 ved Spitsbergen fra 26de oktober til 17de februar 

 medens midnatssolen sees 



ved Tromsø fra 21de mai til 23de juli 

 ved Nor dk ap fra 14de mai til 30te juU 

 ved Spitsbergen fra 20de april til 23de august. 

 Jo længer nord man kommer, desto mere intens blir forskjellen mellem 

 lys og mørke. Saaledes ved Spitsbergen, hvor det arktiske plankton er 

 saa udpræget. Her er der kun to maaneder fra den tire maaneder lange 

 mørketids sidste dag, til midnatssolen i fire maaneder er paa himmelen 

 uden at gaa ned ; i disse to maaneder forberedes udviklingen af det ark- 

 tiske plankton for med et slag at udfolde sig i den tid, solen er oppe 

 dag og nat. 



II. Planktonets afhængighed af natiirforlioldene i havet 

 (havstrømmene). 



De smaa drivende organismer i havet er dels ubevægelige (de fleste 

 diatomeer), dels har de forskjellige slags svømmeapparater, ved hjælp af 

 hvilke de kan bevæge sig mellem hverandi'e (peridineer og dyreformerne). 

 Men selv om disse bevægelser kan være noksaa raske i forhold til 

 dyrenes størrelse, er de alligevel smaa i forhold til havets egne bevæ- 

 gelser, og organismerne kommer praktisk talt til at følge med hav- 

 strømmene, eftersom de bevæger sig fremover. Paa den maade kan kyst- 

 former, som udvikler sig paa grundt vand om vaaren, i løbet af som- 

 meren drive langt ud over havet; arter fra det varme Atlanterhav kan 

 findes udenfor kysten af det nordlige Norge, og ishavsformer kan paa- 

 træffes ved Færøerne, ja lige ned i Nordsøen og Skagerak. 



Eftersom strømmene bevæger sig fremover, vil dog vandmasserne 

 langsomt forandre karakter; den gren af Golfstrømmen, som stadig be- 

 væger sig gjennem aabningen mellem Shetland og Færøerne og derfra 

 videre til Finmarken og Spitsbergen, af kjøles paa veien; størstedelen af 

 organismerne fra det varme Atlanterhav dør ud og erstattes af andre, 

 .som er mere haardføre og derfor seirer i konkurrancen. Men enkelte af 

 de sydlige former kan alligevel holde sig længe, og merkelig nok kan 

 man finde flest af dem senhøstes oo; om vinteren, naar søen ellers er 



