— 25 — 



ledes er forholdet med de drivende organismei'. Deres forekomst 

 paa et sted til et bestemt tidspunkt tillader kun den slutning, at de i 

 øieblikket kan leve der. Forandringer i naturforholdene betyder enten 

 deres død, eller at de føres bort af havstrømmene, eller at de gaar over 

 i andre former, der er mere modstandsdygtige, de saakaldte sporer, eg 

 eller lignende. I denne form overlever de da de ugunstige livsforhold 

 for saa igjen at „blomstre op'' eller „sværme'', naar de gunstige forhold 

 paany indtræder. 



Ved at studere de forskjellige formers opblomstring. bortdøen eller 

 sporedannelse kan man derfor faa en udmerket forstaaelse af deres af- 

 hængighed af de ydre forholds indflydelse i havet. Dette studium, som 

 hertillands nu i ca. 9 aar i særdeles stor udstrækning specielt har været 

 drevet af hr. H. H. Gran, har bragt en række yderst værdifulde resul- 

 tater, dei" nu muliggjør en uventet klar forstaaelse af de forskjellige 

 formers livshistorie. Før jeg skildrer denne, vil jeg med 

 nogle ord omtale, hvilke former der udgjør hovedbe- 

 standdelen af disse organismer. 



Planktonet omfatter baade de drivende planter og 

 dyr. Planterne er ganske smaa, i regelen mikroskopi- 

 ske, meget lavtstaaende former, de hører væsentlig til 

 de saakaldte kiselalger (dia to me er), de kan, naar 

 de optræder i store masser sees i våndet, og de gjør 

 dette ugjennemsigtigt. Siler man våndet med en hov 

 af fineste silke, samles de paa denne som en brunhg, 

 slimagtig masse, der bestaar af millioner af individer. 

 Disse former er i regelen kystformer, der danner sporer, 

 forsynede med et sterkt kiselskelet. Sporerne synker ,^°V " x- t 

 tilbunds, ligger da paa det fine mudder, til forholdene ci<s)efteiG.o. Saes. 

 blir gunstige for en opblomstring. 



En anden gruppe lavtstaaende organismer er de saakaldte p eri dini er . 

 der er dækkede af et tyndt celluloseskal. De er ikke kystformer, men 

 lever hele sit liv svævende i havet; naar forholdene der bUr dem ugunstige, 

 dør de fleste bort, kun nogle enkelte faa blir tilbage, og de formerer sig 

 da igjen under gunstige omstændigheder saa sterkt, at en opblomstring 

 kan siges at finde sted. Dyrene hører for den allerstørste dels ved- 

 kommende til krebsdyrenes store gruppe. Blandt disse forekommer der 

 endnu mange forskjellige former, af hvilke enkelte udvalgte repræsentanter 

 nærmere skal omtales paa grund af den enorme betydning, de har for 

 hele havets økonomi. Det dyr, som vel overhovedet forekommei* i det 

 største antal individer i det norske Nordhav, er en liden meget primitivt 

 bygget krebs, den saakaldte Calanus finmarchicits, der ogsaa er vore 

 fiskere bekjendt som indhold af sildemaver; den kaldes da „rødaat3" 



