oo 



Som man ved betragtning af de 4 nævnte stationer selv uden zoolo- 

 giske kundskaber kan se, er det i de store hovedtræk de samme dyre- 

 former, som forekommer paa dem alle, mest ligner stationen i det inder- 

 ste af Porsangerfjorden og i Spitsbergensfj orden liinanden, de har bl. a. 

 masseforekomster af den store arktiske ræge (Sderocrangon horeas) 

 og de arktiske ulker fælles. I modsætning hertil har den ydre 

 del af Porsangerfjorden og havet Norge — Bjørnøen det til- 

 fælles, at her overveier den langs hele vor kyst saa talrig 

 forekommende „Drammens" eller „Brevigsræge" (Pandalus ho- 

 realis), ligesaa træder her de arktiske, smaa fiskearter i 

 mængde ganske tilbage for de større fiskearter, der kræver 

 varmere vand, eller ogsaa for de større arktiske fisk. Disse 

 erholder man ikke i den lille rægetrawl. For at fiske dem maa man 

 prøve med liner. Dette har vi gjort baade i Spitsbergens f jorde og i de 

 inderste arktiske dele af norske fjorde uden fangst. Paa bankerne 

 varierer fiskefaunaen meget i de forskjellige dybder. Jeg skal her nævne 

 de fiske, som forekommer i mængder og synes at danne den mest karak- 

 teristiske del af fiskefaunaen. Yi vil da dele denne i vandrefiskene og 

 de mere lokalbundne^ som foretager smaa vandringer, og for de flestes 

 vedkommende ogsaa lægger sine eg paa bunden, hvorved heller ikke deres 

 larver bhr ført langt fra det sted, hvor de voksne lever, et forhold, som i 

 særlig grad er karakteristisk for de ovenfor nævnte arktiske fiske. 



Vandrefiskene omfatter især de fiske, som er gjenstand for de 

 store fiskerier, de skal derfor særlig blive omtalt i et eget kapitel. Her 

 skal kun nævnes, at deres forekomst paa bankerne veksler meget, at de 

 i de store træk iallefald er knyttet til den varme del af Østhavet, og 

 at derfor deres udbredelse betinges af, hvor langt de varmere vandlag 

 trænger frem mod nord og øst sommer og høst, mens vinterens kulde og 

 det fremtrængte polarvand trænger dem tilbage. De vigtigste skal blot 

 her opregnes, de er: 



Torsken. 



Hysen. 



Seien. 



Silden. 



Lodden. 



Haakjærringen. 

 De mere lokalbundne arter, der i størst mængde forekommer 

 paa bankerne, er følgende: 

 Brosme (hrosmius hrosme.) 



Langstjert (ogsaa kaldet havmus eller isfisk) Macrurus Fabricii, meget 

 talrig især i 200 favne dybet. 



