15 



Bunddyrene. 



De første naturforskere, som anstillede grundige undersøgelser af 

 dyrelivet i det hav, der beskyller det nordlige Norges kyster, var Michael 

 Såes og G. 0. Saks.^) Ifra femti- til syttiaarene undersøgte de stræk- 

 ningen fra Lofoten til Finmarken, og her søgte de overalt fra stranden 

 til blaaleren paa flere hundrede favnes dyb med smaa bundskraber at 

 samle de forskjellige dyreformer, der kunde give et billede af livets art 

 og beskaffenhed i de forskjellige havdybder. Det hovedindtryk, disse 

 mænd fik af dyrelivet, var det, at det bestod af en blanding af meget 

 forskjelligartede bestanddele, dels dyreformer, de saakaldte arktiske, som 

 findes i størst mængde og trives bedst i de rent polare eller arktiske 

 farvand, og dels sydligere former, som i store mængder findes i langt 

 varmere have, men som her forekommer som enkelte spredte individer. 

 G, 0. Saes, der bygger sin tænkning over dyrelivet nordpaa, paa kund- 

 skaben om det tidsrum i jordklodens historie, der kaldes istiden, da vort 

 land var dækket og vore f jorde udfyldt af vældige bræer, som man nu 

 finder dem ved Spitsbergen, siger om faunaen, dyrelivet nordpaa,^) at denne 

 „paa de fleste punkter er af en meget blandet charakter, idet det op- 

 rindelige arktiske element er tilblandet talrige dyreformer af aabenbart 

 sydligere oprindelse. At her har skeet en indvandring sydfra, og at denne 

 indvandring fremdeles gaar for sig, synes at være utvivlsomt og kan tildels 

 ogsaa ganske direkte paavises." Han paaviser endvidere, hvorledes denne 

 indvandring begunstiges eller stanses alt efter de i vor tid herskende 

 naturforhold, saaledes at der f. eks. inderst i de dybe f]jorde, hvor al 

 vinterens kolde vand frembringer en lav temperatur findes igjen en 

 mængde „efterliggere" fra den arktiske istid, mens der ude ved hav- 

 iysten, hvor den varme havstrøm raader, lever langt sydligere dyrefor- 

 mer, et forhold, der blir noksaa klart, efter hvad ovenfor er meddelt nem- 

 lig, at vi inderst i en fjord som Porsangerfjordens Østbotten kunde finde 

 temperaturer helt ned til -^ 0.65 midtsommers. Endvidere viser Saes, 

 hvorledes man, jo længer nord og øst man kommer, møder mere og mere 

 arktiske dyreformer. Ved Lofoten, ja selv saa langt nord som ved Has- 

 vig paa sydvestsiden af Sørøen fandt Saes faunaen meget opblandet med 

 sydlige former. „ Navnlig viste dybhavsfaunaen sig her kun lidet for- 



1) Se f. eks. Michael Sårs: ^Bidrag til en skildring af den arktiske mollusk- 

 fanna ved Norges nordlige kyst." 



Gr. O. Sårs : MoUusca regionis ardicae norvegiae. Universitetsprogram. 1878. 



2) Nogle bemærkninger om den marine faunas charakter ved Norges nordlige 

 kyster. Tromsø museums aarshefter II. Tromsø 1879. 



