sydlige Radiolarier). Yed disse fund bevises atlanterhavsstrømmens kon- 

 stante retning a ar et rundt, hvilket er et resultat vundet ved vore 

 togter og af stor betydning for forstaaelsen af dyrelivet. 



Atlanterhavsstrømmen er saaledes aar om andet konstant i sin ret- 

 ning, derimod ikke i styrke eller i evne til at trænge frem. Den af- 

 balanceres nemlig af kolde havstrømme. Disse faar sin oprindelse fra 

 to kilder, polarhavet og kystvandet. 



Polarst rømmene omgiver atlanterhavsvandet paa alle kanter und- 

 tagen, hvor den berører den norske kyst. Mod vest trænger den atlan- 



I^ig. 6. Isgrænsen juli 1898. Efter det d?inske meteorologiske instituts beretninger. 



terhavsvandet sammen, og berøver det megen varme. Mens vi saaledes 

 under vort augusttogt i 1900 fandt vand af over 5^ helt til en 70—80 mil 

 udfor Senjen eller Tromsø og polarvandets ismasser da havde en afstand 

 fra Norge af mindst 120 mil, har hvalfanger Ingebeigtsen, som paa sine 

 bottlenosjagter tidhg paa vaaren og sommeren streifede over denne hav- 

 strækning og der stadig gjorde temperaturobservationer, meddelt mig, at 

 han i april maaned (da isen i almindelighed naar længst hen mod 

 Norge) har kunnet finde vand af over 4° kun i et belte af 3 5—4 mil 

 nv. af Røst; i denne afstand mødte han et koldt belte af kun 0^—2^ 

 og 15 mil længer mod nv. stødte han paa isen. Den 18de— 19de mai 



