bunden (200—250 favne) til ca. 3^ Mod Bjørnøen begrænses dette 

 varme vand af et iskoldt vandlag, hvis temperatur gaar helt ned til -^ 

 1°,6; det er ishavsvandet som her skyder sig ned fra polarhavet og 

 dæmmer op det varme vand. Mod Norge begrænses atlanterhavsvandet 

 af kystvand, der spædes op med ferskvand fra land og derfor har noget 

 lavere saltgehalt. Om vinteren ser man (se fig. 5) fremdeles atlanter- 

 havsvandet gjøre sig sterkt gjældende. Dets temperaturer er nu adskil- 

 lig lavere, dog gjælder dette væsentlig temperaturerne i de øverste 100 

 favne, dybets temperaturer har holdt sig omtrent uforandret. 



Af dette kan vi slutte, at; atlanterhavsstrømmen fortsættes aaret 



^^^ Spornzoen 



'J^ngz. _31jo' 



Fio- 4. 



Aoucyu^ • ^ÆrJLa/m-beA, )900 



I I JO I a fu (xn d. . 

 Témrxena la,ri\.nii.r 



JLojxJb I90i 



Snit af havet inellem Bjørnøen og Norge august 1900 efter professor Nansexs 



undersøgelse af „Michael Sårs" materiale. 

 Snit af havet mellem Bjørnøen og Norge marts 1901 efter Helland-Hansens 

 undersøgelser. 



rundt og ikke stanser til nogen aarstid. Det samme fremgaar ogsaa af 

 de drivende gjenstande i havet, specielt af de drivende organismer. Det 

 lykkedes os med „Michael Sårs" i aaret 1901] at udføre endel togter 

 over atlanterhavsstrømmen, udfor Tromsø, mellem Norge og Bjørnøen 

 0. s. v. ved vintertid (februar-marts), og i denne tid fandtes drivende 

 organismer, der af hr. H. H. Gran er blevet' bestemt som sydatlantiske 

 former, der har sit hjem langt borte fra Finmarkens hav. Disse former 

 hører specielt til de laveste, de saakaldte encellede former. (Han har 

 meddelt mig følgende liste paa de mest karakteristiske af disse drivende 

 sydlige vintergjæster : Podolampas judmipes, JDmophysis homunculus, 

 Euodia cuneiformis, Dactyliosolen antarcticus samt en hel række arter 



