— 3 — 



Bjørnøen især sønden- og østenom denne findes jevn bund med ca. 70 

 favne. 



Langt øst viser Østhavets bund ogsaa mindre dybder med sandige 

 bundafleiringer, saaledes henimod Novaja Zemblja og nord om Hvide- 

 havets munding, hvor der findes et stort flak ca. 40 mil i kvadrat af ca. 

 40 favnes dyb. 



Havet nærmest Finmarkskysten udmerker sig, som nævnt, ved land- 

 b akk en, en i bredde noksaa meget varierende kystbanke, der i regelen har 

 et merkbart afheld ned mod havdybet udenfor, saa at der her ogsaa tales 

 om en eg. Bunden er paa landbakken mest stenet og ujevn, mens hav- 

 bunden udenfor er bedækket af blødere dog noget sandblandet mudder. 

 Denne havbund nærmest udenfor landbakken gaar i regelen jevnt nedad 

 mod det ovenfor næ-vnte store 200-favnedyb, men enkelte steder danner 

 den dog grundere partier, saaledes ca. 8 mil øst af Vardø den saakaldte 

 Østbanke af optil 60 favnes dyb, og en omkring 100 favne dyb banke 

 nordenom Nordkap, hvor bunden ogsaa er haardere end ellers. 



Nærmest land danner landbakken enkelte steder ganske grunde 

 partier, de saakaldte „s kaller", der især i Finmarkens vestligste del 

 og i Tromsø amt blir udpræ.gede. Saaledes er bekj endte Tubaaen udfor 

 Sørøens nordspids, Gjesbaaen i Loppehavet vestenom Sørøen. Og her 

 antager desuden landbakken mere karakteren af flade banker, saaledes 

 har den rundt Sørøen, Loppen, Silden etc. sandige partier af ca. 20 — 30 — 40 

 favnes dyb, der ogsaa, hvad bundforhold angaar, minder meget om de be- 

 kjendte fiskebanker udenfor Senjen i Tromsø amt. 



Finmarkens f jorde frembyder mange eiendommeligheder fremfor 

 andre fjorde i landet. Ligesom landet er langt mindre sønderrevet i øer, 

 skjær og baaer, saaledes er fjordene mere at betragte som store aabne 

 havarme. 



Deres dybde er i regelen af omtrent samme dyb som landbakken, 

 ca. 100 favne, (f. eks. Laksefjord, Porsangerfjord, Varangerfjord), og de 

 naar saaledes ikke de store dybder som fjordene længer syd. De ud- 

 merker sig ved en jevn mudderbedækket bund, som intet fæste byder 

 for nogen redskaber. Bunden skraaner jevnt op mod stranden, og udfor 

 denne findes mange steder store arealer med fin, hvid sand og ringe dyb- 

 der (5 — 10 favne); ligesaa har fjordene i regelen ud mod havet endel 

 aabne, tragtformige smaafjorde som biarme, og disse udmerker sig ogsaa 

 ved ganske jevn, grund sandbund. 



Som havbunden faar sin eiendommelighed fra den geologiske be- 

 skaffenhed af det faste land, saa paavirkes havets fysikalske og biolo- 

 giske forhold i mange henseender af landets naturbeskaffenhed, og vi vil 



