Første kapitel. 



Finmarkshavet og dets dyreverden. 



Havet. 



Havbunden. Den bratte eg-, som skiller det indtil 2000 favne dybe 

 Nordhav fra de 1—200 favne dybe norske kystbanker, forløber helt 

 fra Romsdalen til Senjen i en noget bugtet linie parallel med den nor- 

 ske kyst og- i en afstand af fra ca. 15 til 25 geografiske mile. Norden- 

 for Senjen viger eggen og kysten ud fra hinanden, idet eggen fortsætter 

 i næsten lige linie nordover mod Spitsbergen, mens kysten bøier østover. 

 Herved breder bankerne sig ud til at danne det store hav, der i syd 

 begrænses af Finmarken og Murmankysten, i øst af Novaja Zemblja, i 

 nord af Spitsberg-Bjørnøplateauet og af isen og ishavets vandmasser. 

 Dette hav, Østhavet, som de norske fangstmænd kalder det, Barents Sea, 

 som det kaldes paa de engelske søk arter, har i alt væsentligt samme 

 karakter, som de norske kystbanker. Fra eggen gaar der, som sees 

 af fig. 1, en fordybning i havbunden østover, saaledes at denne midt- 

 mellem Bjørnøen og Norge har et dyb af ca. 250 favne. Fra dette med 

 ganske blødt mudder bedækkede dyb skraaner havbunden opover mod 

 grundere flader baade i øst, nord og syd. Østover — mod de 150 — 100 

 favne dybe banker nordenom Murmankysten, nordover mod den grunde 

 op til 15 favne dybe Spitsbergen-Bjørnøbanke og sydover mod den mel- 

 lem 100 og 150 favne dybe lan db akke, som i en bredde af 2—4 mil 

 omgiver Finmarkens kyst. 



Ganske regelmæssige er dog ikke disse skraaninger. Saaledes gaar 

 ved Bjørnøen 200-favne-dybet saa nær Bjørnøplateauet, at der dan- 

 nes en slags skarp eg, hvor havbunden fra 70—90 favne i meget kort 

 distance gaar ned til ca. 250 favne. Dette Bjørnø-Spitsbergenplateau 

 er derfor vel begrænset som en egen banke, det viser en variation i dyb- 



1 



