— 109 — 



Af andre fiskesorter forekom ikke saa lidet og ofte meget stenbit, 

 smaabrosmer, liyse og tildels lidt smaakveite samt store rødspætter, men 

 alle disse sorter blev som regel bortkastet under linetrækningen, da det 

 ikke lønnede umagen at gjemme paa dem. Dog blev kveite, naar den 

 ikke var altfor Men, som oftest hjemsendt af fiskerne til husholdningen. 



Kyststrækningen fra Malangen og nordover er, som man kan se 

 ved et blik paa kartet, overstrøet med øer, holmer og skjær og baaer, 

 der tildels ligger adskillig tilhavs, men dog er den del, der hovedsagelig 

 vedkommer fiskerne, ikke paa langt nær saa farlig, som den ser ud til 

 og har ordet for. Uden belysning og daarlig opmerket vil den i den 

 mørke vintertid og i snetykke være meget styg, derom er jo ingen tvivl, 

 men ved op sætning af 3 — 4 ly gt er vil man kunne drive denne grund 

 meget greit. Naar man først blir vant og kjendt med kysten, synes man 

 alt er greit og klart, bare ikke snetykken blir for slem, men den er lei 

 at have med at gjøre andre steder ogsaa. Man har tildels gode og rum- 

 melige havne, kun ca. 2 timers stiming fra fangstpladsen." 



Indseilings- og havneforholdene var gjenstand for særlig opmerksomhed 

 fra kaptein Iversens side (se herom fiskeristyrelsens videnskabelige afdelings 

 aarsberetning, hvor detalj erede opgaver herom). 



„Eftersom skreien iaar stod meget begrænset," siger kaptein Iver- 

 sen, „og det paa samtlige banker, var der blandt fiskerne paa Svends- 

 grunden, hvor ca. 500 skøiter deltog i fisket, et voldsomt stort linetab. 

 Disse linetab blev i de færreste tilfælder forvoldt ved uheldigt veirfor- 

 hold, men mest foraarsaget ved kollision mellem fiskerne selv. Mange 

 af holdt sig fra at sætte linerne, hvor fisken stod tykkest; thi for at 

 kunne konkurrere med held, som forholdene nu er, blir man nødt til at 

 kappe anden mands line og pilke ind anden mands fisk, eftersom man saa 

 udmerket godt ved, at omtrent alle andre gjør det samme. Iaar var 

 forholdene vistnok værre end nogensinde, hvorfor ogsaa fiskerne selv har 

 skreget efter opsyn, men hvordan skal et opsyn blive effektivt blandt en 

 saadan mængde?" 



Dette fortjener vistnok den mest indgaaende og energiske over- 

 veielse. 



Som vi ovenfor saa, var det væsentlig kun det sydlige og sydøst- 

 lige afheld af banken, hvor fisken stod, ganske som tilfældet er paa 

 Svendsgrunden. Af heldet gaar her over i en tragtformig rende, som sam- 

 ler op fisken, som kaptein Iversen udtrykker det „som radgarnet paa 

 en ruse". Grunden til at „Havellen" fandt fisken saa hurtigt, var utvivl- 

 somt det heldige forslag fra hr. Iversen straks at prøve der, hvor for- 

 holdene mest lignede det sted, hvor der fiskes paa Svendsgrunden. Her 

 fandtes i 1901 ogsaa de største masser flydende eg. 



