— 121 — 



2) Monoclon monoceros, narhvalen (se %. 43). Hovedet but 

 som hos hvidfisken. I overkjæven findes et tandpar, som kun vokser ud 

 hos hannen, hos hvilken i regelen venstre, sjelden begge vokser ud til en 

 „lige, fremadrettet, spiralfuret stødtand", som kan naa mere end krop- 

 pens halve længde. Kropsformen ligner særdeles hvidfiskens; hunnerne, 

 som mangler stødtænderne, faar derfor især lighed med hvidfisken, men 

 skjelnes dog fra denne ved de mørke farvepletter. Længden naar optil 

 20 fod. De lever som hvidfisken af fisk, blæksprutter, men formodentlig 

 mest af krebsdyr. De skal kunne forekomme i store flokke mellem is- 

 flakene i de arktiske egne og gaar endnu længer nord end hvidfisken. 



Kjendt fra Sibirien, Novaja Zemblja, Spitsbergen, Grønland til 65^ n. 



III. Nebhvalerne frembyder enkelte lighedspunkter med delfinerne, 

 men dog mere med følgende, kaskelotten. De har et rundt hoved 

 med hvælvet pande, der skarpt afgi'ænses fra den „flaskeformede", neb- 

 agtige snude. 



Fig-. 44. Bottlenosen, Hijperoodon diodon. Efter Guldberg. 



Tænderne er meget svagt udviklede, der findes ganske smaa skjult 

 baade i over- og underkjæve, men udviklede er kun hos hannen 2 eller 

 4 i underkjævens forreste spids. :De udmerker sig ved en tydelig ryg- 

 finne, som kaskelotten mangler eller har yderst lidet udviklet, smaa luf- 

 fer. De lever pelagisk i regelen over svære havdybder, og dykker til 

 store dj^b efter blæksprut, som udgjør deres vigtigste føde. Hos os fin- 

 des kun en repræsentant af denne gruppe, nemlig 



Hyperoodon diodon, „bottlenosen"^) som den almindeligst kaldes over 

 hele landet, andre navne er nebhvalen, andehvalen. (Se fig. 44). Den 

 har de ovenfor nævnte karakterer, kj endes lettest paa den skarpt af- 

 skaarne pande, som især hos de store hanner seet forfra har en tydelig 

 cirkelform; disse kaldes derfor af fangstmændene „tøndebund". Farven 

 varierer fra sort hos de unge til brunt eller lysebrunt hos de gamle. 

 Længden gaar op til ca. 30 fod, dog er den almindelige længde 20 — 25 fod. 



^) Angaaende den nærstaaende form Mesoploon bidens^ der nogle gange er stran- 

 det ved vestkysten, henvises til J. A. GtRIEG. Bergens Museums aarbog 1897. 



