123 



Bardehvalerne. 



De deles i to grupper, nemlig: 



Glathvalerne med plump krop uden rygfinne eller furer paa 

 bugsiden, og 



Finhvalerne (i videste betydning af ordet) med rygfinne og 

 længdefurer paa bugsiden. (Luffen uden tommel med lang smal haand). 



I. Glathvalerne, Sletbagene, Rethvalerne, har som nævnt en 

 plump krop med store hoveder (Vs — V4 af kroppens længde). Barderne 

 mødes ikke fortil som hos Finhvalerne, men er langt større og værdifuldere 

 end hos disse. Særdeles tykt spæklag. Dorske og langsomme dyr. 

 Fra det norske Nordhav kj endes kun to arter. 



Fig. 46. Grønlandshvalen, Balæna mysticetus. Efter Scoresby. 



1) Balæna mysticetus^ grønlandshvalen (rethvalen, bowhead), 

 (se fig. 46). Særdeles stort hoved (Vs af kropslængden, medens hos den 

 følgende V4, Guldberg^). Mere klumpet og dorsk end følgende. Over- 

 siden mørk eller sort, bugen lys eller hvid. Barderne 300 — 400 paa 

 hver side og indtil 15 fod lange. Kropslængden indtil 60 fod. 



Udpræget arktisk, lever fortrinsvis mellem isfiagene af smaa 

 planktondyr. 



2) Balæna hiscayensis, Nordkaperen eller Biskayerhvalen. 

 (Se figur 47.) 



Hovedet noget kortere, men høiere end grønlandshvalens, kroppen 

 slankere. Mundranden danner en S-form. De sorte barder ligner grøn- 

 landshvalens, men mindre, i regelen kun 5 — 7 fod lange. 



^) GuLDBERG, G. A. Nordkaperen eller biscayerhvalen naturen 1889. 



