— 131 — 



Ved Spitsbergen fanges den, som bekjendt, med store ca. 600 

 favne lange nøter med 6 tommer store masker og garn af lillelingers 

 tykkelse (A. W. i „Norsk fiskeritidende"). Med disse store nøter stænges 

 stimerne inde mod land, og med mindre nøter tåges hvidfiskene enkeltvis 

 ■op mod land og dræbes der. Fangsten er meget underkastet tilfældig- 

 Jieder, og fangstmændene kan vente forgjæves i uger. 



Nordmændene begyndte fangsten paa Spitsbergen i 1866. Hr. 

 Ingebeigtsen, der drev fangsten med særligt held, har fortalt mig 

 følgende : 



I 1867 saa han for første gang hvidfisk paa Spitsbergen. I 1868 

 dræbtes der hundreder med daarlige redskaber. I aarene 1869 — 1878 

 var der god fangst først langs vestkysten saa i Hinlopenstrædet. I 1877 



IPig. 53. Hvidfiskskeletter paa stranden i en af Spitsbergens fjorde. Fra Nathobst. 



var IngebrictTsen alene om fangsten. I aarene 1878 — 1881 store laster 

 Ted Amsterdamøen (Magdalena Bay), hvor hvidfisken søgte op, naar 

 farvandet nordenfor var stængt. Senere godt fiske i Belsund, hvor 

 hvidfisken var kommen igjen. Yed n.o.-vinde var der fiske i Storfjorden, 

 ved sydlige derimod i læ i Belsund. Der fangedes i det hele i disse 

 aar ikke faa dyr. Noedenskiold fortalte saaledes i „Yegas reiser", at 

 der i 1871 fra Tromsø i det hele fangedes 2167 stykker i not. 



I aaret 1891 mener Ingebeigtsen, at der derfor ved Spitsbergen 

 kun var 400—500 igjen, og nu findes der næsten ingen deroppe, mener 

 han. Han forklarer sig deres forsvinden paa den maade 

 at hvidfisken aar efter andet opsøgte de samme pladser. 



