— 149 — 



EscHEiCHT, GuLDBERG Og Grieg har studeret deres forplantning, og 

 deraf fremgaar, at vaagehvalen „paiTer sig tidlig om vaaren og føder 

 sent paa høsten eller midtvinters" (Grieg). 



Van Beneden og Gervais næA^ner eksempler paa deres forekomst 

 fra de mest forskjellige steder af Nordsøens kyster, ligeledes fra Kanalen 

 og Biskayiske bugt, enkeltvis er de ogsaa iagttaget i Østersøen. 



Henking har besk]*evet fangsten af et ved Bjørnøen skndt dyr. 



Vanhofeen omtaler, at de forekom ved Grønlands vestkyst. Han 

 meddeler, at han i Umanakf jorden saa tre stykker, som holdt sig flere 

 dage der mellem isflagene, og han meddeler, at den findes langs vest- 

 kysten baade i den nordlige og sydlige del. 



Vaagehvalen forfølger ligesom finhvalen sildestimerne og synes i det 

 hele at have samme levevis som finhvalen. Paa grund af sin ringe stør- 

 relse er den dog ikke gjenstand for hvalfangernes jagt. 



3) Delfin erne. Idet jeg angaaende disse henviser til. hvad der 

 under den systematiske oversigt er sagt, skal jeg her kun nævne endel 

 iagttagelser over den i det nordligste Norge mest betydningsfulde delfin 

 {Delpliinus acutus) „springeren", hvidskjævingen. 



Disse iagttoges paa begge de sommertogter, vi i 1900 og 1901 fore- 

 tog fra Norge til Bjørnøen omtrent midtveis. Her samlede de sig i 

 mængder rundt bongen af fartøiet og fulgte os lange strækninger, idet de 

 tumlede sig snart foran, snart ud til siden, snart rundt fartøiet. Som 

 jeg ovenfor har nævnt, blir der ogsaa herude om sommeren skudt fin- 

 hval, der til den tid og fra dette sted jevnhg har middelstor sild (,,Kri- 

 stianiasild") i maven. Delfinerne færdes derfor sandsynligvis herude for- 

 følgende de yngre aarsklasser af silden. 



Under loddeindsigene i midten af marts 1901 saaes de i mængder 

 langs Østfinmarken og Murmankysten en mil eller to af. Vi saa dem 

 her lege og utrættelig springe ,,sjøløst'' den ene gang efter den anden. 



Midtsommers saa vi dem ogsaa ude paa bankerne vestenom Tromsø 

 og det netop over eggen, ogsaa her fulgte de fartøiet paa samme maade 

 som ellers. 



4) Sp æk hugg er en. Denne hval er særlig kjendt i vort land 

 fra Vaarsildfisket, hvor den forekommer i store mængder især paa de 

 saakaldte „aater", det vil sige de tætpakkede samlinger af silden, som 

 pludselig viser sig i havoverfladen, og som ofte giver anledning til rige 

 fangster. Jeg har selv her ofte havt anledning til at se flokke jDaa 7 — 8 

 spækhuggere, „staurgris" eller „grisen", som flskerne kalder den, gaa 

 rundt baaden saa nær, at de kunde naaes med en aare. 



X)e lever utvivlsomt saagodtsom udelukkende af fisk, væsentlig af 

 sild. Men leilighedsvis angriber de ogsaa større dyr, selv hvalerne. 



