— 150 — 



Escheicht\) meddeler et interessant eksempel paa, hvor graadige disse 

 spækhuggere kan være. I juli 1861 undersøgte han nemlig i nærheden 

 af Grenaa, Danmark, en spækhugger af 21^/3 fods længde. Maven viste 

 sig, da dyret aabnedes, at være ca. 6 fod lang og 472 fod bred. I denne 

 fandtes der levninger af ikke mindre end 13 ,, marsvin" (niser) og 14: 

 sæler, og disse levninger var saavidt friske, at de ikke kan antages at 

 have været mange dage gamle. Interessant er det, at der ikke fandtes 

 skind i maven, derimod et afflaaet skind i dyrets mund, saaledes at 

 EscHEiCHT mener at kunne slutte, at sælerne, .,efterat være slugte under 

 fordoielsen bhr flaaede", og .,at de afilaaede skind endog temmelig hurtig 

 kastes op " . Denne spækhuggernes rovdyrnatur er gammel kjendt, Escheicht 

 meddeler saaledes, at allerede oldtidens forfatter Plixius fortæller, at 

 hvalerne blev forfulgt af disse dyr. Eschricht meddeler efter ham, at 

 ,Jivalfiskene søge deres frelse i flugten ud i det aabne hav, men orcaene 

 stille sig imod dem og myrde dem i de snevre farvande eller jage dem 

 ind paa land. " ,,Kongespeilets forfatter giver endog ot aldeles naturtro billede 

 af deres characteer i sin beskiivelse af vognhvalerne : „I deres grumhed 

 mod andre hvaler", siger han, „ere de lige med hunde mod andre dyr, 

 idet de 'samles i flokke og anfalde store hvaler, og hvor der er en stor 

 hval alene, bide og udmatte de den, indtil den faar sin død deraf." 



Den danske kaptein Holboll, som i mange aar var paa Grøn- 

 land, har samlet yderst værdifulde oplysninger om hvaleraes livshistorie. 

 EscHEiCHT meddeler efter ham følgende: .,Spæ.khuggeren angriber ogsaa 

 grønlandshvalen. Et saadant tilfælde blev i 1823 iagttaget ved Holsteins- 

 borg fra de slupper, som der holdt strandvagt. En flok spækhuggere 

 kom under deres forfølgelse af en stor grønlandshval sydfra ganske tæt 

 forbi slupperne. Nogle af dem havde bidt sig fast til dens stjert og 

 laller, medens andre sprang over den ved blæsegattet og søgte at forhindre 

 den fra at drage aande, atter andre puffede den fra siderne. For at se, 

 hvorledes 'kampen vikle ende, fulgte slupperne efter. Hvalen styrede 

 ind i en bugt ved Pdvertshavn, rev sig her løs og gav een af angriberne 

 et saadant slag lige paa hovedet med kanten af sin stjert, at han ganske 

 langsomt sank tilbunds, høist sandsynlig slaaet ihjel. Derpaa gik hvalen 

 ind i det inderste af bugten, dens hoved løb paa grund, og i denne stil- 

 ling blev den et let bytte for grønlænderne." 



„Kapt. HoLBøLLS egen beretning om spækhuggernes levemaade lyder 

 paa følgende maade: 1827 var jeg øienvidne til et af disse rovdyr an- 

 stillet slagteri. En flok hvidfisk var af disse blodtørstige dyr bleven 

 jaget ind i en bugt i omegnen af Godhavn, og de bleve der i ordets 



ij Foredrag- af etatsraad Esricht om spækliug-geren (Delphhms orca). Oversigt 

 over det kol. danske Vidensk. 8elsk. Forh. Ode Mai 1862. 



