— 156 — 



Af mere tilfælclig art saa vi i det foregaaende kapitel, at den fangst 

 var, som kom istan d derved, at man i kysthavet (skjærgaarden, fjordene) 

 med nøter stængte inde større eller mindre mængder af slige hval, som 

 til visse aarstider regelmæssig søgte ind i disse farvand. Yed omtalen 

 af grindehvalen nævntes, livorledes denne af og til paa Færøerne og og- 

 saa hertillands i større mængder fangedes paa denne maade, det samme 

 saa vi, ved Bergenskysten var tilfældet med vaagehvalen, i Danmark med 

 ,,marsvinene" (niserne), paa Spitsbergen og den sibiriske kyst med 

 h\ddfisken. 



Den egentlige hvalfangst adskiller sig dog fra disse mere leiligheds- 

 vise fangster derved, at den opsøger hvalen i sit element paa det aabne 

 hav og binder an med ham der i en kamp, der saa mangen gang har 

 været ført paa ..liv og død" fra begge sider. 



Scoeesby\) skildrer i sit berømte væ.rk, hvorledes han tænker sig 

 oprindelsen til, at fiskerne ved den Biskaiske bugt først vovede at binde 

 an med de store hvaler. Han antager, at hvalerne leilighedsvis har 

 kommet til at ødelægge fiskernes garn, og at fiskerne for at beskytte 

 disse, ..som antagelig udgjorde det væsentlige af, hvad de eiede", brugte 

 sine pile og spyd for at jage hvalerne. „Ved nu at skyde paa disse 

 hvaler, vil de utvivlsomt være blevne overrasket ved at finde, at istedet- 

 for at være vikle, forfærdehge og farlige dyr, som de havde troet, var 

 de rædde og uskyldige. Denne iagttagelse vil da lettelig have indgydt 

 dem^ saa meget mere selvtillid og mod, at de mest forvovne af dem enten 

 for kappelystens skyld eller i haab om det rige bytte ellei' ogsaa bare 

 af dumdristighed er blevne bevægede til at nærme sig nogle af disse dyr 

 og endog til at vove at bore sine spyd i deres krop. Naar de da mer- 

 kede, at dyret ikke viste nogen tanke paa at gjøre modstand, men at 

 det tvertimod øieblikkelig med største hast flygtede ned mod havets bund, 

 og at det, naar det igjen kom op til overfladen, var ganske afkræftet 

 og øiensynlig i en døende tilstand -- da maa de have undfanget tanken 

 om muhgheden af at binde an med nogle af disse dyr ved hjælp af en 

 line forsynet med en spids pil eller spyd. Hvis de nu til enden af denne 

 line bandt en af de bojer, som de almindelig brugte i sit fiskeri, saa 

 vikle denne vise dem det sted, hvor det saarede dyr udmattet af sine 

 bevægelser kom op, og denne boje vikle desuden drive dyret til en saa- 

 dan grad af udmattelse, at det vikle falde som et let bytte for de for- 

 vovne fiskere. Naar først et saadant dyr var fanget paa denne maade, 

 og man havde lært dettes værdi at kjende, da vikle udsigten til fordel 

 være nok til at faa hvalfanc-^sten io-ancr." 



1) Xaar der lier og i det folgende henvises til Scoresby, gjælder det haus: An 

 account of the arctic regions. 1820. 



