— 158 — 



kalder den, ar dl uk. Med sin styrke, sin hurtighed og sine uhyggelige 

 tænder kan denne, naar den en enkelt gang angriber, i et øieblik gjøre 

 det af med en kajak, og for den har selv eskimoerne frygt; men det af- 

 liolder ham dog ikke fra at angribe den, naar leilighed byr sig. 



Ogsaa de store hvaler drev de før i tiden fangst paa. Dette skede 

 dog fra de store konebaade, hvori der da var mange mennesker, mænd 

 og kvinder. Til denne fangst „udruste de sig", siger Hans Egede, ,,i 

 deres største stads ligesom til bryllup, ellers skal hvalen skye for dem; 

 thi han fordrager ikke urenlighed. Hvalen blev harpuneret fra forstavnen, 

 men det hændte jo undertiden, at den da ved et slag med halen kunde 

 knuse baaden eller kantre den. Ofte var mændene saa dristige, at de, 

 naar hvalen begyndte at udmattes, sprang op paa dens ryg for at stikke 

 den ihjel. Denne fangst forekommer nu sjelden." 



GuLDEEEG har givet en udmerket oversigt over, hvad man ved om 

 iiordmændenes første hvalfangst. Det er almindelig bekjendt, at kong 

 Alfred den store af England fra nordmanden Ottar fra Helgeland fik en 

 meddelelse, hvoraf det fremgaar, at han i aaret 890, tre dagsreiser noi'd 

 for sit hjem (i den nordlige del af Tromsø amt eller Finmarken), drev 

 hvalfangst. Disse hval var nok delvis hvalros, som dengang fandtes i 

 mængde i Norge; thi Ottar dræbte selv sjette 60 paa 2 dage og han 

 brugte huden til skibstauge. Der tales ogsaa om mange andre hvaler, 

 men som Guldbeeg anfører, er det vel sandsynligt, at fangsten har „ind- 

 skrænket sig til at dræbe de paa sine steder ilanddrevne dyr eller til at 

 jage hvaler, der gik i trange f jorde eller havbugter^ der stængtes inde, 

 for derpaa ved mange folks forenede anstrengelser at dræbes. Under 

 alle omstændigheder synes nordmændene saaledes kun leilighedsvis at 

 have drevet hvalfangst, og ikke at have delfaget i den større bedrift 

 paa dette omraade." 



Den egentlige store hvalfangst viser sig nu ved nærmere betragt- 

 ning ikke at kunne skildres overet, den har nemlig havt særdeles for- 

 skjellige former efter de forskjellige nationers maade at arbeide paa og 

 efter de aiter af hval erne, som har været fangstens gjenstand 

 eller i'ettere sagt dens hovedsagelige gjenstand. 



Det bedste overblik faar man vistnok ved i al korthed at skildre 

 hvalfangsten og dens historie i 4 afsnit, nemlig: 



1. Den ældste hvalfangst. Fangsten af Grønlandshval og Nordkaper. 



2. Kaskelotfangsten. 



3. Bottlenosefangsten. 



4. Vor tids finhvalf angst. 



