— 161 — 



imidlertid ikke alene gjaldt Baffinsbugten og, al Spitsbergsfisket fremdeles 

 fortsattes kan man slutte bare deraf, at i maaneden mai 1747 blev ikke 

 mindre end 30 hollandske og 3 engelske skibe vrag under en storm ved 

 Spitsbergen. Om størrelsen af hvalfangsten faar man et begreb derved, 

 at der i tidsrummet 1669 til 1769 udrustedes alene fra hol- 

 landske havne 14 167 fartøier. I det 18de aarhundredes sidste 

 halvdel stillede forholdet sig saaledes, at der da blev udrustet følgende 

 antal skibe: 



Stor-Britannien Holland Tyskland 



1750—1759 556 1 679 215 



1760—1769 459 1 620 250 



1770—1779 741 1337 459 



Man har ogsaa talrige beviser paa, at denne fangst ogsaa maa 

 have foregaaet saa nær Norge, at det har lønnet sig at drive den fra 

 Norge. Der skal være fundet brudstykker af gamle trankjedler, og 

 GuLDBERG har paavist, at gamle hvalben fundne paa Sørøen og ved 

 Vardø var Nordkaperben. Nordkaperen har der formodentlig havt 

 en udbredelse i Østhavet som blaahvalen nu tildags eller i 70-aarene. 

 Denne hvalfangst omtales af amtmand Lilienskjold i Specuhim boreale, 

 forfattet 1698 og angives der at være dreven rundt Nordkap som cen- 

 trum, men at have strukket sig helt fra Hasvig paa Sørøen til Yardø. 



I slutten af det 18de aarhundrede begyndte dog hvalfangsten og 

 det over hele fangstfeltet at aftage, og det faar man tydeligt indtrykket 

 deraf, at de engelske hvalfangere ikke alene søger de arktiske hval- 

 felter, der oprindelig kaldtes „de nordiske guldminer", for hvalernes 

 skyld men for at tjene præmier opsatte af den engelske regjering. For 

 at opmuntre sin søfart og faa dygtige matroser udbetalte England i tids- 

 rummet 1733—1785 ca. 19 000 000 kr. og Scotland ca. 4 000 000 kr. 

 i præmier (Scoresby). 



Yed overgangen til det 19de aarhundrede indtraadte paa grund af 

 de store politiske begivenheder store forandringer i hvalfangsten. Na- 

 poleons „fastlandsafspærring" (1807) bragte den tyske og hollandske 

 hvalfangst til at gaa tilgrunde, idet England, som bekjendt, kaprede disse 

 nationers skibe. Derimod fik Englands hvalfangst et stort opsving. 



I tiden fra 1810 til 1818 seilede ifølge Lindeman^) 824 skibe fra 

 England til Grønland og Davisstrædet og 361 fra Skotland. Fangsten 

 var udmerket. I 1814 bragte hvert af de i fangsten deltagende skibe 



^) Moritz Lindeman: Die arktisclie Fischerei der Deutschen Seestådte 1620- 

 1868. Petermanns Mittheilungen 1869. 



11 



