— 166 — 



Indenfor hvert enkelt distrikt igjen viste der sig ogsaa denne samme 

 ting, at hvalerne ikke kom igjen, naar de først var skudt bort, men her 

 maa man vel mere tænke paa, at de blev skræmt bort af fangsten. 



ScoEESBY skildrer, hvorledes i begyndelsen af det 17de aarhundrede 

 (1607) hvalrosfangerne, som da drev en udstrakt og lønnende fangst ved 

 Bjørnøen, fandt at disse dyr, som følge af fangsten blev sky og mindre 

 talrige, og at fangerne derfor drog nordover til de fandt Spitsbergen. 

 Bjørnøen blev da forJadt, thi ved Spitsbergen var der masse af hval og 

 hvalros, og denne ø blev derfor skuepladsen for deres foretagsomhed. 



„Yed denne tid", siger han, „fandtes grønlandshvalen i umaadelige 

 mængde langs hele den udstrakte kyst og i de forskjellige større f jorde, 

 som den har saa mange af. Aldrig havde disse dyr været forstyrrede, 

 de var uvidende om, hvad farer var, og de lod de modige fiskere komme 

 sig lige ind paa Uvet og faldt da som et let bytte. Der var ingen nød- 

 vendighed dengang for at skibene sknlde krydse over alle de vældige 

 havstrækninger i Polarhavet, som de maa gjøre nutildags" (1820), „for 

 hvalerne var der i masser, i disse fjorde, og derfor kunde skibene ligge 

 for anker paa en eller anden bekvem plads, og ialmindelighed blev de 

 liggende i sine fortøininger, til lasten var fuld." 



Men som vi ovenfor har seet, vårede dette fjordfiskeri ikkelænge; 

 hvalfangerne maatte gaa tilhavs, søge isgrænsen nedover mod Jan-Mayen, 

 saa ind i Davisstrædet saa langt mod nord som isen tillod ; og nu vandrer 

 der kun nogle ganske faa, sjeldne grønlandshvaler langs disse fordums 

 saa riu^e felter. 



Saa meget man end maa beklage at denne, den ældste, store hval- 

 fangst har formindsket i saa voldsom maalestok en rigdomskilde paa vor 

 jordklode, som det maaske er et spørgsmaal om, ja mest usandsynligt at 

 man nogensinde vil kunne erholde paany, saa maa det indrømmes, at 

 denne hvalfangst har spillet en stor rolle i Europas historie. Den har 

 udviklet Nordeuropas sømandsstand i et tidsrum, da næsten ingen bedrift 

 paa sjøen kunde sammenlignes med hvalfangsten, den har udviklet kund- 

 skaben om vor jordklode, den har skaffet mennesket produkter, som man 

 paa den tid ikke kunde skaffe sig paa anden maade, specielt da fedt- 

 stofferne. Den senere middelalder havde ingen andre belysningsmidler, som 

 kunde sammenhgnes med hvaloljen. Selv i 1820 siger Scoresby. Oljen 



