— 179 — 



ikke kunde gjøres af den størrelse, at liensning* kunde foregaa ved skibs- 

 siden og spækket bringes i lasterummet, maatte hele denne proces fore- 

 gaa i land ved de saakaldte hvaletablissementer, beliggende i en 

 eller anden bekvem havn nær det felt, hvor tilstrækkelig fangst kunde 

 paaregnes for de smaa dampskibe. Dette er i hovedtrækkene det karak- 

 teristiske ved fangstmaaden af finhval i Finmarken. 



Den ovenfor nævnte spidsgranatharpun er det redskab, som gjorde 

 hele denne bedrift muhg. I regelen bestaar den i en granat, der skrues 

 fast paa harpunen, saaledes at dens ladning antændes, naar et med sjre 

 fyldt glasrør knuses af harpunens klør, som springer ud og borer sig ind 



Fig. 68. Flensning af hval paa stranden. De store spækstykker winches af med 



kraftige staaltauge. 



i hvalkjødet, saasnart harpunen træffer. Hele redskabet er 1,35 meter 

 langt og kanonen af 3 toms kaliber. Alligevel maa man paa en 15 fav- 

 nes afstand selv med de bedste greier for at være sikker paa at kunne 

 træffe. Der bruges i regelen en 300 favne lang, 5V4 — 5V4 toms (om- 

 kreds) line, af hvilken forløberen ligger skudt op foran kanonen og 

 resten i lasterummet bag winchen. Det er denne svære tunge line, som 

 gjør, at skuddet maa affyres paa saa nært hold. 



Naar hvalen ikke dør straks, efterat granaten er sprunget, stikker 

 den først ned mod bunden, siden med stor fart forover, og fortæller hval- 



