— 189 — 



denne fangst, har i marts skudt mange. Seihvalens forekomst viser i 

 det hele særdeles store variationer saaledes fra 513 det ene aar til 51 

 det følgende. Saadanne sprang kan vistnok kun forklares ved variationer 

 i artens vandringer. 



Naar vi nu overveier, hvad den foregaaende fremstilling har vist, 

 nemlig at hvalfangeretablissementerne har flyttet sig fra øst mod vest til 

 at omfatte hele Finmarken og endel af Tromsø, endvidere at fangsten 

 fra oprindelig at omfatte bare blaahval efterhaanden har udviklet sig 

 til ogsaa at omfatte 3 andre arter, og at den er bleven udstrakt fra 

 aarets første maaneder til september — saa vil vi bedre paany kunne 

 betragte spørgsmaalet om bedriftens nuværende stilling. 



Paa figur 70 ser vi fremstillet udviklingen af hvalfangerflaaden 

 (antal baade i de forskjellige aar), udbyttet af fangsten i Finmarken (antal 

 hval pr. aar) og paa Island og Færøerne. At den kurve, som gjengiver 

 antal hval pr. aar, kan der ikke trækkes nogen bestemt slutning om, at 

 der i fremtiden vil fanges mindre hval end før. I de seneste aar, særlig 

 i aaret 1900, har der vistnok været fanget meget faa (ca. 400) mod ca. 

 1 100 i 1896 — 97, men før disse aar 96 og 97 var der ogsaa aar med 

 lave tal. En stigning i kommende aar kan derfor ikke siges at være 

 udelukket. 



Derimod betyder de lave tal i de senere aar iallefald saa meget, at 

 der i denne tid trods, at hvalfangerne nu undersøger hele Finmarkshavet, 

 og trods, at de begynder tidligere paa aaret, har været forholdsvis mindre 

 hval at fange end i tidligere aar, og særlig er forskjellen paafaldende 

 for blaahvalens vedkommende. At et eneste fartøi skulde kunnet skyde 

 30 blaahval i de senere aar i Yarangerfj orden, som Foyn gjorde det i 

 slutten af 60-aarene, synes ganske utænkelig, naar den hele flaade spredt 

 over hele Finmarken ikke tilsammen har kunnet fange det halve af dette 

 antal af den aller værdifuldeste hvalai't. 



Det er ikke alene statistiken, som fortæller om det ringe antal 

 hval, som i de senere aar har været at se og fange ud for Finmarkens 

 kyster. Finmarkens befolkning, særlig dens fiskere, hævder paa det be- 

 stemteste, at der nu er langt færre hvaler at se imod i tidligere tid. 

 Dette blev saaledes i de sterkeste ord fremholdt paa de møder, som jeg 

 holdt i Finmarken med fiskerne for at høre deres opfatninger af for- 

 holdene. Ogsaa blandt hvalfangerne er flere enige heri. Nedgangen i 

 antallet af hvalfangerbaade viser det. Og en mand af den erfaring og 

 det klartskuende blik paa forholdene som hvalfangeri Ingebeigtsen fra 

 Tromsø fremholder det samme. Han har saaledes udtalt sig overfor mig' 

 som hævet over tvivl, at der i 1864, da Foyn begyndte, var masser af 

 hval i hele Finmarken og havet Bjørnøen — Finmarken. Foyns fangster 

 viser jo dette ogsaa tilstrækkelig for blaahvalens vedkommende. 



