— 193 — 



Yi ser saaledes, at begge disse to forklaringer for variationerne i 

 hvalernes forekomst indeholder store sandhedsmomenter. Man har baade 

 erfaringer for vekslinger i næringsdyrenes udbredelse, hvilken igjen 

 er afhængig af havstrømmene, og for at hvalfangsten formaar at be- 

 stemme antallet af en arts optræden udenfor en bestemt kyst. Hvor der 

 indtræder bestemte forandringer af lang varighed, vil der i mange til- 

 fælde ikke være nogensomhelst tvivl om, hvilken af de to maader at 

 forklare forandringen paa der er den rigtige. Saaledes er der ingen tvivl 

 om, at finhvalen forsvandt fra Langenæs, fordi silden blev borte og paa 

 den anden side, at grønlandshvalen forsvandt fra Spitsbergen paa grund 

 af hvalfangsten. 



Hvad er nu tilfældet i Finmarken? Enhver, som uhildet stiller sig 

 overfor dette spørgsmaal, vil forståa vanskelighederne ved dets besvarelse. 

 For det første blev der i de gode hvalaar ikke gjort saadanne under- 

 søgelser af havet, at man har noget at sammenligne med forholdene nu. 

 Den eneste vei til med sikre haandgribelige kjendsgjerninger her at kon- 

 statere havets indflydelse kan derfor kun være den at studere forholdene 

 fremover i tiden og se, hvorledes det arter sig med naturforholdene 

 i havet paa den ene side og hvalforekomsten paa den anden side. Men 

 det ligger i sagens natur, at et saadant program maatte tåge tid, ialle- 

 fald en række aar. Under alle omstændigheder er det ønskeligt for vor 

 videns skyld, at dette blir gjort. 



Til forsigtighed i bedømmelsen af disse spørgsmaal maner ogsaa 

 den kjendsgjerning, at statistiken allerede tidligere viser en nedgang 

 med paafølgende stigning. 



Der kan for tiden derfor kun udtales en skjønsmæssig dom over 

 disse ting. 



Denne dom vil ogsaa maatte baseres paa den opfatning, man kan 

 danne sig af størrelsen af Nordhavets hvalbestand i det hele, idet det 

 jo har vist sig af den vekslende forekomst af hval i Finmarkshavet i de 

 forskjellige aar, at der maa finde et tilsig af hval sted. 



Hvalkommissionen af 1890 udtalte sig meget forhaabningsfuldt om 

 størrelsen af Nordhavets hvalbestand saaledes : „Hvis alle Ishavets hvale 

 skulde gjøre sig om end en kort tur ind i Finmarkens f jorde, er man 

 bange for, at disse vilde blive ufremkommelige for andre skabninger. Man 

 maa tvertimod antage, at det kun er en liden brøkdel, der kommer ind 

 under land. Massen holder sig ude i det vide hav." Hvor mange er 

 der nu ude i det „vide hav"? 



Intet har forbauset mig mere paa de talrige Nordhavstogter, vi har 

 foretaget i de to forløbne aar, end det, at vi saa yderst sjelden saa hval. 

 Hermed stemmer ogsaa alle de fangstmænds journaler, som er sendt mig, 



13 



