— 19^ — 



Og som efter min anmodning velvillig har holdt rcgnskab over, liver gang 

 hval blev seet. 



Den samme erfaring udtaler fyi'sten af Monaco saaledes i et fore- 

 drag holdt paa geografkongressen i Berlin 1899: ,,Man tror almindelig 

 at man, for at se hvaler, skal reise til de arktiske have. Indtil de sidste 

 tider seilede hvalfangerne til Grønlands og Spitsbergens kyster. Paa to 

 togter i disse egne har jeg ikke seet en eneste hval, mens jeg hjemme 

 i Monaco fra mit vindue ofte ser dem. For at finde hval og tinde dem 

 i stort antal maa man reise til Middelhavet. Paa en dag har jeg her 

 skudt 3 forskjellige arter og forfulgt en fjerde, en linhvalart." 



Seiler man over Nordhavet, vil man i den del af Nordhavet, som 

 indtages af den varme Atlanterhavsstrøm, saagodtsom aldrig se en eneste 

 hval. Det er dels i kysthavet, dels i et bælte langs iskanten, hvor hva- 

 lerne færdes. (Med kysthav menes havet over kystbankerne, saaledes 

 ogsaa Østhavet.) Paa disse steder kan man vistnok særlig paa visse 

 bestemte felter se betydelige mængder saaledes f. eks. udfor Søndmørs- 

 bankerne, Bottlenosefeltet. langs iskanten fra Island til Jan Mayen, dels 

 oppe i Østhavet, og den hurtig opblomstrende Islands-hvalfangst viser 

 jo ogsaa, at der lindes steder, hvor der cndnu i de allersidste aar har 

 været mange dyr at se. I mai— juni har der efter de erholdte observa- 

 tioner været iagttaget mange hval paa feltet 0*^ — 10*^ ost og 71° — 73*^ 

 nord, endAudere ca. 20 mil so. af Jan Mayen, 30 mil no. af Kap Lange- 

 næs (Island), desuden i Østhavet langt oppe i isen (se kartet figur 21.) 



Af disse forekomster vil man se, at fangststederne (Fæ-røerne, Is- 

 land, Finmarken) kun er forlioldsvis mindre dele af de havstrækninger, 

 hvor hvalerne færdes, men da hvalerne jo vandrer netop forbi disse 

 fangstfelter, er de vistnok udsat for en skarp jagt. Hvalfangstkommissio- 

 nen af 1890 regnede ud; at der til 1890 ialt var dræbt 7000 dyr, et 

 tal, som fremkom ved til antallet af de fangede dyr at lægge 10 % for 

 de antagelig tilskadeskudte dyr. Gjør man det samme for hele fangst- 

 perioden fra 60-aarene til 1901, saa faar man det resultat, at der nu i 

 det hele er dræbt ca. 2 7 000 hval i disse aar. 



Sammenligner man dette med de fangster af grønlandshval, som i 

 tidernes løb er gjort, vil man erindre, at der fra Holland alene i aarene 

 1669 — 1778 blev skudt 57590 hval (grønlandshval og nordkaper). 

 Hvorvidt der nu fra en sammenligning mellem grønlandshvalfangsten og 

 finhvalfangsten kan triekkes direkte slutninger over finhvalbestandens 

 stilling i øieblikket og dens fremtid, formaar vistnok intet menneske 

 at afgjøre. 



Tager man imidlertid alle de i dette og det foregaaende kapitel 

 nævnte erfaringer og kjendsgjerninger under samlet overveielse, saa er 

 det indtryk, alle disse har gjort paa mig følgende: 



