Sjette kapitel. 



Striden mellem fiskeri og hvalfangst 



Oversigt I deii tidligere ofte omtalte indstilling angaaende hvalfangsten i 



over stridens Finmarkens og Tromsø amter giver kommissionen af 1890 en udførlig 



historie, histoiisk fremstilling af striden mellem fiskeri og hvalfangst. Af denne 



fremstilKng fremgaar det, at „ Finmarkens indvaanere lige fra begyndelsen 



af ikke synes at have havt noget godt øie til hvalfangsten; thi allerede 



i 1873, før loddefisket endnu var begyndt, omhandlede amtmanden for 



departementet, at den sterke aftagen af fisket i Varangerf jorden 



tilskreves af fiskerne hvalfangsten." 



Som man af femte kapitel vil have seet, bestod hvalfangsten i 

 begyndelsen af 70-aarene udelukkendc af blaahvalf angst, i 1872 blev 

 der skudt iO, i 1873 36 stykker. Og fangsten dreves kun i Varanger- 

 fjorden fra Foyns etablissement ved Vadsø. Professor G. 0. Såes, som 

 i 1871:^) undersøgte fangsten, udtaler om denne følgende: „ Den hvalart, 

 som Foyn saagodtsom udelukkende fanger, den saakaldte blaahval, har 

 efter al rimelighed intetsomhelst at bestille med lodden. Dens føde 

 bestaar efter gjentagne af mig anstillede undersøgelser af mavens indhold 

 næsten udelukkende af en liden gjennemsigtig ræke (Thysanopoda inermis) 

 eller som den heroppe kaldes „krir'." Såes paaviste, at der var andre 

 hvalarter, som fulgte lodden og optraadte under loddefisket for „ved 

 loddefiskets slut at forlade kysten og at følge lodden tilhavs, hvorimod 

 blaahvalen først efter loddefisket begynder at indfinde sig i nogen 

 mængde under kysten for at fraadse i de umaadelige masser af „krir', 

 som af strømmen paa denne tid bliver sat op under land navnlig i 

 Varangerfj orden. Selv de, der endnu fremdeles holder paa den gamle 

 forestilling, at det er hvalen, der -jager lodden ind mod kysten, vilde 

 saaledes ikke kunne have nogensomhelst rimelig grund til urolighed, da 



^) Indberetning til indredepartementet for aaret 1874. 



