— 197 — 



Foyns hvalfangst ikke gjælder loddehvalen, men hovedsagelig en fra 

 denne forskjellig art, der først paa en senere tid besøger vor kyst." 



Allerede faa aar efter denne Sårs' erklæring forandrede imidlertid 

 hvalfangsten karakter, i 1877 fangedes 28 blaahval og 8 finhval 



i 1878 — 76 — - 40 — 

 i 1879 — 90 — - 40 — 

 Der kom nu ogsaa flere selskaber, og der indkom da talrige andragender 

 fra de herreder, inden hvilke fangsten dreves, om at undersøgelser 

 maatte anstilles under loddefisket, ligesaa diskutteredes lovforslag om 

 fredning fra Iste januar til Iste juni. Dette forslag begrundedes (ifølge 

 kommissionens meddelelse) deri, at hvalen jager lodden tillands, og 

 rammedes forsaavidt ikke af Såes' ovenfor anførte erklæring, som denne 

 jo der kun udtalte sig om blaahvalen, der, som vi saa i femte kapitel, 

 først indfinder sig efter Iste juni. 



I aaaret 1879 udførte da Saes^) en række nye undersøgelser — 

 nu i loddefisketiden. Som ved alle de anledninger, ved hvilke Såes har 

 udført undersøgelser, indvandtes ogsaa nu nye og værdifulde erfaringer. 

 Medens de forskjellige finhvaler, som optræder i Finmarkshavet, tidligere 

 kun var lidet kjendt, gav Saes en række udmerkede beskrivelser og 

 afbildninger af dem, han paaviste endvidere, at det udelukkende var de 

 to hvaler, finhval en og vaagehvalen, som ernærede sig af og fulgte 

 lodden, medens blaahvalen, seihvalen og knølhvalen var henviste til at 

 leve af de smaa krebsdyr. 



Heller ikke de to første hvaler antog han at spille nogen rolle for 

 loddens indsig. Han paaviste, at denne gjød sin rogn paa Finmarkens 

 flade havbugters sandbund. Han udtaler herom : „ Man har nemlig ingen- 

 somhelst sikre data for, at loddestimernes sig i nogen væsentlig grad 

 influeres af de bagefter følgende hvaler ligesaahdt som af torskemasserne 

 eller fuglesværmene. Derimod har man al grund til at antage, at hvad 

 der væsentlig bestemmer loddens sig, naar den er under land, er rent 

 fysisk-meterologiske forholde." Ligesaa anfører han: „Der har været 

 aar, da stort brug har været seet i havet, uden at lodden er kommet 

 op paa de sedvanlige gydepladse, og omvendt, man har ikke faa eksempler 

 (f. eks. fra Yarangerf jorden) paa, at lodden er gaaet klos op i land, 

 uden at en eneste hval har været at se udenfor." 



I saadanne indvendinger, som den, at affaldet fra fabrikkerne skulde 

 forpeste havbunden etc, fandt Saes heller ingen realitet. Derimod frem- 

 holdt han det ønskelige i, at der af hensyn til liv og redskaber paa 

 fiskehavet gaves bestemmelse om en „grænse fra land, indenfor hvilken 

 hval ikke maatte anskydes under fisketiden". 



^) Indberetning til indredepartementet for 1879. 



