— 205 — 



terede, forsaavidt som det iallefald er erkjendt, at de ikke er af indgribende 

 betydning overfor stridens hovedspørgsmaal. Som saadanne spørgsmaal 

 betragter jeg de følgende : 



Om hvalfangernes skud jager fisken. 



Om blodet af hvalen forpester havet. 



Om affaldet fra fabrikkerne ødelægger fiskebestanden. 



Hvad man end mener om slige spørgsmaal, erkj endes det vistnok 

 af alle, at de ingen afgj ørende betydning har. Tidligere har jeg disku- 

 teret spørgsmaalet, om hvalen spiller nogen rolle til at holde kobben 

 borte, og jeg har heller ikke for dette spørgsmaals vedkommende kunnet 

 finde nogen realitet af nævneværdig rækkevidde overfor den store sag, 

 det her gjælder. 



Istedetfor punktvis at drøfte de mange spørgsmaal, man efterhaan- 

 den har formet om disse ting, skal vi her indskrænke os til at behandle 

 et eneste spørgsmaal nemlig det: „Hvilken rolle spiller hvalerne 

 overfor sildens og loddens og dermed ogsaa for torskens 

 vandringer og hvilken indflydelse kan de faa paa udbyttet 

 af fiskerierne?" 



Af fjerde kapitel saa vi, at hvalerne 

 kan deles i de plank to næ den de (f. eks. blaahvalen, seihvalen, knøl- 



hvalen). 

 ,, — i de blæksprutjagende (botttenosen, kaskelotten). 

 „ — i de fiskejagende (finhvalen, vaagehvalen, spækhuggeren, 



springerne). 



Af disse hvaler er de blæksprutjagende kun sjeldne gjæster. 

 Hvalfangerne skyder en sjelden gang en bottlenose paa bankerne vest om 

 Tromsø og aldrig længer øst. Af og til forvilder ogsaa en kaskelot sig 

 op til Finmarken og blir der skudt som en merkværdighed. Disse dyr 

 har saaledes sikkerlig ingensomhelst indflydelse paa fiskeriernes gang. 



Plank ton hvaler ne kan heller ikke indsees at øve nogen indfly- 

 delse paa flskenes vandringer. Som vi af fjerde kapitel har seet, ind- 

 finder de sig først i Finmarkshavet, efter at loddefisket er forbi, medens 

 knølhvalen ogsaa viser sig i tiden, før fisket begynder, dog da uden at 

 staa forbindelse med fiskestimernes indsig. Disse dyr foretager desuden 

 særdeles store vandringer og er kun en mindre del af aaret i det far- 

 vand, hvor norske fiskerier drives. Der har derfor neppe nogensinde 

 for alvor været paastaaet, at disse dyr har nogen indflydelse paa lodde- 

 fiskets gang, iallefald ikke efterat man lærte at skjelne mellem de for- 

 skellige hvalarter, og at indse, at de forskjellige hvalarter havde ligesaa 

 forskellig levevis som de bedre kjendte store pattedyrarter paa land. 



Kun for sommerseifisket har man ment, at blaahvalen og seihvalen 

 skulde kunne have en vis betydning bl. a. ved at varsle de sammen- 



