betydning 

 for fiske- 

 ri erne. 



— 206 — 



stuvede krilmasser, i hvis føli^-e ogsaa sejen i regelen færdes. Men no- 

 gen større betydning har dette ikke, og af alle hvalfangernes journaler 

 og erfaringer fremgaar det, at disse hvaler skydes saa langt fra land, at 

 de ingen betydning vikle kunne have for det nær land foregaaende sei- 

 fiske. Den som kj ender seifisket vil desuden vide, at fiskerne i selve 

 ,,sejens gang'' har de bedste ..syner" at rette sin fangst efter. 



Af alt, livad der foreliger af videnskabsmænds, fiskeres, hvalfan- 

 geres og andre erfaringer, synes det derfor med fuld sikkerhed at frem- 

 gaa, at de saakaldte planktonhvaler ingensomhelst indflydelse har hver- 

 ken paa fiskenes vandringer eller udbyttet af fiskerierne. 



Spørgsmaalet om hvalernes indflydelse paa disse ting 

 kan og maa derfor straks begrændses til at gjælde de fiske- 

 jagende hvaler, og af disse er det da kun finhvalen, som er 

 gjenstand for hvalfangernes jagt. 

 Finhvaiens Hvilken betydning har nu de fiskejagende hvaler og særlig finhvalen 



for fiskenes vandringer og fiskets gang? 



Allerede fra de ældste tider har de fiskejagende hvaler af landets 

 fiskere været anseet for at spille en stor rolle i fiskenes vandringer. 



GuLDBEEG har gjort opmerksom paa, at der allerede i kongespeilet, 

 „der ifølge prof. dr. G. 8toems historiske granskninger blev skrevet i 

 Norge, sandsynligvis i Nordland, omkring aar 1250" omtales en egen 

 art, „fiskreke'', om hvilken der berettes, at „den driver til landet uden- 

 for havene baade sild og alskens andre fiske, som han er bestemt og der- 

 til sendt af Gud og som om det er hans skyldige embedc, saalængesom 

 fiskemænd passe paa sin fangst med forstand; og den har dog en under- 

 lig natur; thi den forstaar nok saa godt at spare baade folk og skibe; 

 men hvis folkene blir uenige og slaas, saa blod udgydes, da er det som 

 om denne hval ved det; thi den farer da mellem landet og fiskene og 

 driver dem allesammen bort og ud i havet fra dem, saa som han før har 

 drevet dem til dem." 



Under drivgarnsfisket udfor Søndmør, under vaarsildcns indsig mod 

 land, under fedsildfisket og de store stængninger af sild i Nordland og 

 under loddeindsigene i Finmarken træfi!'er fiskerne finhvalen, som snart 

 faar navnet „sildehvalen", snart „loddehvalen". For at forståa den glæde 

 og iver, det kan sætte i fiskerne at faa øie paa denne hval, maa man 

 have oplevet og delfaget i disse eiendommelige hazardiøse og vekslende 

 fiskerier. Som vi af tredie kapitel har seet, kan der til lange tider væ-re 

 „svart" for fisk langs store dele af den norske kyst. Paa steder, hvor 

 man til sine tider kan komme ind med laster paa 10 000 torsk, kan man 

 til andre tider sætte 10 — 20 000 kroge uden fangst af mere end nogle 

 ganske faa fisk. Naar man nu betænker de enorme strækninger og af- 

 stande, det norske hav har, de vældige havmasser med de store dybder 



