— 208 — 



For fiskerne staar det eller stod det iallefald i tidligere tider som 

 om det var hvalen, som drev hele fiskemasserne tillands; man mente at 

 den var skyld i hele fiskeindsiget. At dette ikke er tilfældet er for- 

 længst bevist og vistnok ogsaa i det store og hele erkjendt. Man ved, 

 at silden og lodden under vaarsildfisket og loddefisket søger ind mod de 

 flade sandige bugter og sund for at lægge sin rogn paa sandbunden. Og 

 for loddens vedkommende har vi af de foregaaende kapitler faaet et ind- 

 tryk af, at dette loddens indsig er en ganske anden og stor begivenhed 

 end, at den kan tænkes fremkaldt af hvalerne. 



Yi har i den udførlige fremstilling af torskens liv og vandringer 

 seet en stor lovmæssighed fra skreiindsigene paa Nordlandsbankerne, der 

 er kjendte gjennem 1 000 aar, til yngelens, ungfiskens og den voksne 

 fisks vandringer ind og ud af Østhavet. 



Yi har seet isgrænserne og polarvandet i en stor bue nærme sig 

 Finmarkens kyster, vi har seet næiingsdyrene dø bort og alle de større 

 arktiske dyr, fisk, fugl og hval fjerne sig fra isens regioner og nærme 

 sig den norske kyst. I marts ifjor kunde „ Michael Sårs" dampe nogle 

 mil udenfor kysten og se det vældige brug af alker og fugl strække 

 sig helt fra Fiskerhalvøen til Tanafjordcn, som vi ovenfor har skildret 

 det. Og at dette indsig ikke skyldes de i forhold til dette fænomens 

 størrelse faa hvaler, som man kunde iagttage, er nu vistnok almindelig 

 anerkjendt og paastaaes ikke læ-nger med nogen styrke nogetsteds. 



Derimod fremholdes af fiskerne, at skjønt hvalen saaledes ikke er 

 aarsag i det store indsig, kan den faa stor indflydelse paa indsigets gang 

 inde under kysten. Man siger ofte, at hvalen jager lodden eller silden 

 nærmere land, og at derved mange stæng, som ellers ikke vikle blevne 

 gjort, har fundet sted. Endvidere, at hvalen bringer „røre i sjøen". 

 Under sildefisket med drivgarn er det saaledes almindelig anerkjendt og 

 ganske sikkert, at mange gode fangster af sild er gjort, naar hvalen har 

 sat silden i bevægelse og derved bragt de ganske stillestaaende silde- 

 masser til at ,,gaa paa garnene", mens garn, som stod midt i mængder 

 af sild, hvor ingen hval var, har staaet uden fangst. Ligesaa mener 

 finmarksfiskerne, at fisken bedre bider under den bevægelse, som hvalen 

 kan sætte i loddemasserne. 



I alle disse ting findes der efter min mening meget sandt og mange 

 rigtige iagttagelser. Spørgsmaalet er imidlertid ikke, om der findes sand- 

 hed eller ikke i disse ting, men hvilken betydning og størrelse fæno- 

 menerne har. Specielt er det af vigtighed, at udrede dette for det første 

 spørgsmaals vedkommende, nemlig i hvilken grad hvalen bidrager 

 til at bringe fiskemasserne nær land. 



Dette spørgsmaal har, som man vil have seet af den ovenfor givne 

 fremstilling, spillet en stor rolle i striden mellem fiskeri og hvalfangst. 



