— 210 — 



25 aar, men før den tid var der store aarvisse, ja g-jennem lange tids- 

 ]'um liistorisk kjendte fiskerier i Borgundfjorden. At her hverken hner 

 eller hvalen har spillet nogen rolle er selvfølg-elig- ganske sikkert, og det 

 synes heraf at være berettiget at trække den slutning, at det heller ikke 

 for Finmarksfiskets vedkommende er linerne og ei heller hvalen, som er 

 den store aarsag til, hvorledes torskens indsig nu arter sig, og det saa- 

 meget mere som det er historisk bekjendt, at der ogsaa i tidligere tider 

 har været lignende vekslinger i fiskenes gang. (Se herom hvalkommissi- 

 onens historiske udredning). 



8clv om det imidlertid ikke er hvalen, som bestemmer de store 

 forhold, saa udelukker erkjendelsen heraf ikke den antagelse, at hva- 

 lerne naar de er tilstede i mængder kan bidrage til at øge fisket ved i 

 mindre grad at befordre et indsig nærmere ind mod land, og er der al 

 grund til at antage, at fiskernes hyppige meddelelser herom er fuldt ud 

 korrekte. 



Hvad er nu aarsagerne til fiskens lunefulde vandringer snart fjernere 

 snart nærmere land? Dette spørgsmaal kan kun besvares ved længere 

 tids erfaringer baseret paa grundige undersøgelser, som kræver aars arbeide, 

 og har jeg kun havt anledning til at udføre faa saadanne. Det synes mig 

 ikke usandsynligt, at fjordenes kolde vandmasser og den i kapitel 1 

 skildrede vestgaaende Hvidehavsstrøm her maa spille en stor rolle. At 

 udrede dette og da særlig, hvor stor rolle den i tilfælde spiller, er en 

 Aigtig og interessant opgave for fremtidige studier. 



Ser vi nu tilbage paa den ovenfor givne fremstilling af hvalens 

 betydning for fisket, saa kommer vi til den slutning, at hvalen (finhvalen) 

 i mange tilfælde ei' af stor betydning for fiskernes bedrift, og da dels 

 som syner, det vil sige varsler af fiskens tilstedeværelse, dels ved at lette 

 fangsten (som paa drivgarnene og under juksefiske), dels ved i mange 

 tilfælde at bringe sild og lodde nærmere kysten. Paa den anden side 

 finder vi, at antagelsen af hvalen som hovedaarsagen til fiskets hele 

 gang og udbytte i de forskjellige aar er feilagtig, ligesom denne paastand, 

 der altid har været let at giendrive i striden mellem fiskeri og hvalfangst, 

 har skadet fiskernes synspunkter, fordi dens uholdbarhed selv af mange 

 fiskere blev indrømmet. 



I striden mellem fiskerne og hvalfangerne har det nu været anført, 

 at selv om finhvalen saaledes gjør en del nytte, saa opveies dette derved, 

 at den selv jo tilintetgjør store mængder sild og lodde. Og hvalen har 

 af den grund ligefrem været betegnet som et „ skadedyr". Det er imid- 

 lertid min tro, at dette ikke kan tillægges nogen betydning, da disse 

 stimfiske utvivlsomt er tilstede i slige vældige mængder, at man i en 

 overskuelig fremtid vistnok ikke behøver at nære nogen bekymring med 



