— 211 — 



hensyn til spørgsmaalet om stammens aftagen. Fiskeriets vanskeligheder 

 er vistnok udel akkende vanskeligheder i fangsten. 



For mig staar derfor hvalens nytte som hjælp til fangst 

 som det væsentlige, og dette berettiger efter min mening til 

 det at betragte finhvalen som et for fiskerne og deres be- 

 drift nyttigt dyr. 



Yender vi os nu efter disse overveielser mod betragtningen af de i>e opstiiiede 

 krav, som af fiskerne opstilles om en begrænsning respektive et absolut ^^'^"^ °"^ ^® 

 forbud af al hvalfangst, bhr det nødvendigt paany at minde om den stémmeiser 

 drøftelse af spørgsmaalet om hvalfangstens indflydelse paa hvalbestandens 

 størrelse, hvormed vi afsluttede forlige kapitel. Som man vil erindre, 

 kom vi der til det resultat, at de foreliggende erfaringer nu syntes at 

 tyde paa, at hvalfangsten havde øvet en merkbar indflydelse paa hval- 

 bestanden, men at denne indflydelse endnu langt fra havde naaet den 

 størrelse, som anden hvalfangst, der var drevet gjennem længere tidsrum 

 og efter andre hvalarter, bevislig havde naaet. Paa den anden side 

 antager vi, at indflydelse ogsaa i fremtiden stadig vikle gjøre sig gjældende. 



Paa grundlag af den i det foregaaende udviklede opfatning af fin- 

 hvalens betydning for fiskerierne og hvalfangstens indflydelse paa hval- 

 bestanden, skal jeg da i det følgende søge at udvikle, hvad der efter 

 min opfatning bør gjøres for at bevare finhvalen for fiskerierne. 



Af den i forrige kapitel givne skildring af hvalfangsten saa vi, at 

 denne forløber i forskjellige — indbyrdes meget forskjellige afsnit. 



1. I aarets første maaneder foregaar der en fangst af knølhval 

 (februar— mars), som afsluttes, forinden loddefisket begynder og i et 

 tidsrum, da der udenfor Finmarkskysten intet eller i høiden kun meget 

 lidet fiske drives. 



2. Etterat knølhvalfangsten er forbi eller under dens afslutning 

 indfinder finhvalen sig sammen med loddeindsiget. I denne tid skydes 

 kun finhval, og det helt, indtil 



3. planktonhvalerne efter Iste juni indfinder sig, og da skydes fra 

 Iste juni til begyndelsen af september samtlige hvaler (blaahval, seihval, 

 knølhval og finhval). 



Heraf ser man, at finhvalen fanges i hele fangsttiden med undtagelse 

 af aarets første maaneder, da knølhvalen er fangstens eneste gjenstand. 

 Yi har endvidere seet, at finhvalen i det tredie tidsrum udgjør den aller- 

 væsentligste del af fangstudbyttet, etterat blaahvalen er bleven saa sjelden, 

 at den trods dens store værdi, dog kun udgjør en liden del af hele 

 værdiudbyttet. 



At forbyde fangst af finhvalen saavel i andet som i tredie afsnit af 

 fangsttiden er derfor ganske det samme som at umuliggjøre enhver hvalfangst. 



Er nu dette nødvendigt eller ønskeligt? Besvarelsen af dette 



