— 214 — 



side varig fremover gjennem tiden under rimelig beskatning af bestanden 

 kan lønne sig, uden at den derved skader fiskerierne. Dette synspunkt 

 vil kunne gives desto mere vægt, om det erkjendes, at det kun er en 

 enkelt hval (finlivalen), som har betydning for fiskerierne. Naar det 

 gjælder de store landdyr, soger man jo, selv om man sætter aldrig saa 

 meget pris paa dem, at høste rimeligt udbytte af dem uden at skade 

 bestanden. Hertil skal vi senere komme tilbage, efterat vi først videre 

 har betragtet spørgsmaalet, hvilke følger det opstillede krav — totalt 

 forbud — vilde have. 



Der reiser sig i anledning dette af sig selv det spørgsmaal: Paa 

 hvilken maade kan en foranstaltning som totalt forbud af hvalfangsten 

 iverksættes, i det øieblik den maa antages at ville paaføre en del af 

 statens borgere saa store tab som det, at de anlagte etablissementer 

 sættes ud af virksomhed og dermed gjøres værdiløse. 



Fra enkelte hold har det været anført, at hvalfangerne faar finde 



sig heri uden erstatning, naar deres bedrift skader de langt vigtigere 



fiskerier. Paa den anden side har der været fremholdt, at dette vilde 



være en uretfærdighed fra statens side og staa i strid med statens frem- 



gangsmaade i lignende tilfælder, som tidligere er indtrufne. Det er ikke 



udelukket, at afgjørelsen af dette spørgsmaal føi*st vilde blive at træfte 



af landets domstole, en afgjørelse, hvis udfald ikke kan vides paa for- 



haand. Da det imidlertid har staaet for mig, som at det — særhg for 



Den juridiske fisi^erne Og deres arbeide for sin bedrifts fremtid — maatte have betydning 



side. Hr. Ur-^^^ j-^^^^,g dette spørgsmaal saavidt paa det rene, som det paa forhaand er 



3>e& uc a- j^^-^|-g,|^ Yi^^^ jeg søgt herom at erhverve mig en selvstændig op fatning, og 



jeg kan i denne lienseende fuldt ud slutte mig til følgende lultjilelse om 



sporgsiuaalet, som statsadvokat Urbye, Tromsø, velvillig har givetmig: 



.,Naar jeg skal udtale mig om, hvilke indskrænkninger staten er 

 berettiget til at gjøre i fangst og tilgodegjørelse af hval, maa paa forhaand 

 siges, at om mange af de spørgsmaal, som her opstaar, er det vanskeligt 

 at udtale noget sikkert. Hverken i lovgivning eller retspraksis har man, 

 saavidt mig bekjendt, helt analoge tilfælde, og navnlig gjælder dette 

 spørgsmaalet om totalfredning o: absolut forbud mod fangst og til- 

 godegjørelse. Da selve fangsten for en stor del foregaar udenfor rigets 

 territorium, opstaar ogsaa af den grund her særspørgsmaal. 



Jeg skal først behandle indskrænkninger i selve fangsten. 



At staten for sjøterritoriet kan give hvilkesomhelst frednings- 

 bestemmelser er selvsagt. Da imidlertid den udenfor dette drevne fangst 

 maa være af samme betydning for fiskerierne som den paa sjøterritoriet 

 drevne ialfald forsaavidt, som den medfører en formindskelse af hval- 

 bestanden, maa undersøges, om staten kan give fredningsbestemmelser 



