— 221 — 



det overfor disse faa en ekspropriationsartet karakter, og desto mere 

 synes billighed at tilsige, at erstatning gives. Ogsaa det hensyn vil 

 sandsynligvis blive tåget i betragtning, at man her indskrænker eller 

 stanser en bedrift af hensyn til en anden. 



Som resultat af den anstillede undersøgelse kan sættes: 

 Yil man indføre et forbud mod fangst eller tilgodegjørelse af hval, som 

 medfører en væsentlig forringelse i de bestaaende etablissementers værdi, 

 kan man ikke sætte ud af betragtning, at et saadant forbud muligvis 

 eller endog sandsynligvis vil have til følge erstatning til etablissementer- 

 nes eiere, og altsaa ikke kunne gives uden betydelige økonomiske ofre. 

 Derimod vil forbud, som ikke har denne virkning, kunne gives uden 

 erstatning, og det samme gjælder forbud mod opførelse af nye, gjenop- 

 førelse af nedbrændte eller gjenoptagelse af i en vis tid nedlagte 

 anlæg." 



Af denne hr. statsadvokat Urbyes udtalelse vil det formentlig for 

 enhver fremgaa, at man maa regne med den forudsætning, at domstolene 

 eller ogsaa den lovgivende magt selv kun vil tillade den saakaldte totale 

 fredning af hval gjennemført mod erstatning af det hvalfangerne derved 

 paaførte tab. 



Som ovenfor antydet er det min mening, at dette ikke burde af- Mit forslag til 

 skrække fra kravets gjennemførelse, saafremt det ansaaes nødvendigt for fredning. 

 fiskerierne. Det er imidlertid min tro, at det vilde være særdeles uheldigt 

 for vor fiskerbefolkning selv, om den vilde sætte alle sine krav og ønsker om 

 arbeide for fiskeriernes ophjælp ind paa det ene store kort — ekspropriation 

 af hvalfangsten — hvilket — paa grund af kravets størrelse — selvfølgelig 

 i lange tider vilde virke hemmende paa opnaaelsen af alle andre maal. 

 I det følgende kapitel skal jeg nærmere søge at ud vikle min op fatning 

 af, hvad der i første række synes paakrævet for at ophjælpe det nord- 

 ligste Norges fiskerier; her skal jeg gaa over til overveielsen af spørgs- 

 maalet: Hvad kan der og bør der gjøres for at regulere forholdet 

 mellem fiskeri og hvalfangst og for at bevare finhvalen for fiskerierne? 

 Kan her overhovedet noget gjøres, der har værdi for fiskerierne og som 

 ikke umuliggjør hvalfangsten? 



De store pattedyr paa land fredes, som bekjendt, paa den maade, 

 at man fortrinsvis forbyder at jage eller dræbe dem i den del af aaret, 

 da ungen bringes til verden og følger moderen. Ifølge Guldbeegs 

 undersøgelser (se fjerde kapitel) kastes finhv alens unge i aarets første 

 maaneder, og i mai maaned (1883) har man i Østfinmarken seet „en 

 masse „unghvar' sammen med en del voksen finhval, der viste sig over 

 hele Var angerf jorden, idet de gik og fraadsede i loddestimerne. De 



