— 223 — 



Med^hensyn til den form, hvori fredningsbestemmelsen i tilfælde blev j 



at fastslaa, da staar det for mig, at det ofte foreslaaede forbud mod j 



tilgodegjørelse af hval — i dette tilfælde altsaa finhval i tiden Iste januar \ 



til 31te mai — ikke er den heldigste form. Jeg mener, at der ingen ) 



betænkeligheder kan være ved at fatte den bestemmelse, at det ligefrem 

 forbydes norske borgere at jage, dræbe eller anskyde fin- 

 hval saavel indenfor som udenfor territorialgrænsen i nævnte 

 tidsrum. For det første er der i havet udenfor det nordligste Norge 

 ingen udenlandske konkurrenter, saaledes at norske borgere derved ikke 

 vil blive værre stillet end andre landes borgere. Der har vistnok været 

 talt om tysk hvalfangst drevet fra Bjørnøen, men — forudsat at der 

 tales om hvalfangst drevet som foi^retning — er der vistnok ingen grund 

 til at ant age, at dette vil ske. Yed Bjørnøen skydes desuden væsentlig 

 blaahval, og denne ø er i regelen utilgjængelig før Iste juni. Yed 

 Murmankysten er hvalfangsten hgesom i den østlige del af Østfinmarken 

 ophørt som ikke lønsom. For det andet er jo den hele territorialgrænse 

 et paa norske statsbeslutninger hvilende begreb og der kan ikke indsees 

 nogen vanskelighed i at give bestemmelser for norske borgere ogsaa 

 udenfor denne grænse. Parallel hertil haves fra den engelske lovgiv- 

 ning, som forbyder eugelske undersaatter at anvende visse fiskeredskaber 

 udenfor det havomraade, som Storbrittanien anser for territorialomraade, 

 og det trods at dette forbud ikke anerkj endes af andre nationers 

 fiskere. Majoriteten i hvallovkommissionen af 1890 afgav ogsaa forslag om 

 politibestemmelser for hvalfangsten udenfor territorialgrænsen. 



Alene paa „blaasten" kan nu hvalfangerne i lang afstand kjende de en- 

 kelte arter. Saaledes blæser knølh valen en ganske kort og bred (tyk) 

 dampstraale. Finhvalens og blaahvalens blaast har mest indbyr- 

 des lighed, men blaahvalens er mere jevn og lig en høi dampstraale, 

 medens finhvalens først er ganske tynd og opad breder sig ud til en 

 fontæn elignende støvsky. Seihvalen og vaagehvalen kjendes allerede 

 ved den ringere størrelse ud fra de ovennævnte tre hvalarter. 



Da saaledes enhver hvalfanger allerede paa lang afstand kan kjende 

 en finhval fra de andre hvaler, synes mig den mest praktiske maade at 

 frede finhvalen paa at maatte være den, at det i sin almindelighed 

 forbydes at gjøre jagt paa og dræhe den i det nævnte tidsrum. 



Mit forslag gaar derfor ud paa^ at lovens § 1 (se ovenfor) omfor- 

 andres saaledes: 



„Det skal være forbudt at jage, anskyde, dræbe eller 

 ilandbringe finhval, (Balænoptera musculus), i tidsrummet 

 fra Iste januar til udgangen af mai." 



Foruden at lovens nuværende § 1 saaledes vilde bortfalde, vilde 

 ogsaa den paa dette lovbud hyggede plakat af 17de december 1896 blive 



