22J: 



at ophæve. Yed den nye lovens § 1 vikle forbudet mod fangst af andre 

 hvalarter indenfor milegrænsen i samme tidsrum blive hævet, og § 4, 

 der ligesom lovens øvrige paragrafer skulde blive staaende, vilde da blive 

 den bestemmelse, som baade paa og udenfor søterritoriet skulde hindre 



kollisionen mellem fiskere og hvalfangere. 



Andre frem- Som man har seet, vil den ovenfor foreslaaede bestemmelse bidrage 



tidsopgaver. fj} at frede iinhvalbestanden, idet et ikke ubetydcligt antal, der skydes 

 før Iste juni, vil blive skaanet. De forslag, som har været fremsat i 

 tidens løb, har imidlertid været væsentlig videregaaendc og været saa- 

 ledes formede, at de stillede os overfor den eventualitet, at hvalfangsten 

 umuliggjoi'des. 



Yil nu den a f mig foreslaaede bestemmelse være tilstrækkelig til 

 frem igjennem tiden at bevare hvalbestanden? Dette spørgsmaal kan 

 kun fyldestgj ørende besvares, naar der foreligger væsentlig større erfa- 

 ringer om disse ting, end man for øieblikket har. 



Fra statens side bør man derfor efter min mening ogsaa i frem- 

 tiden have sin opmerksomhed henvendt paa spørgsmaalet om forholdet 

 mellem fiskeri og hvalfangst paa den ene side og spørgsmaalet, om hval- 

 fangsten kan reguleres som en varig indtægtskilde paa den anden side. 



For at løse de opgaver, som disse spørgsmaal indebærer, maa man 

 arbeide videre med studiet af hvalfangsten og desuden efterhaanden 

 træffe de bestemmelser, som kan give staten anledning til paa et senere 

 tidspunkt at have mest mulig frie hænder til at træffe den ordning, som 

 senere erfaringer viser at være den ønskelige. 



A f hensyn hertil synes det mig, at oprcttelsen af nye etablis- 

 sementer og gjenoptagelse af drift ved nedlagte etablissementer, indtil 

 mere erfaringer om hvalfangstens videre udvikling og hvalbestandens af- 

 tagen foreligger, ikke bør tillades, ialfald ikke uden administrationens 

 samtykke. 



Forbud mod anlæg af nye etablissementer kan selvfølgelig gives, 

 uden at nogens ret gaaes for nær, om det ansees at være i samfundets 

 interesse. 



Forbud mod gjenoptagelse af drift af et allerede nedlagt etablisse- 

 ment eller et etablissement, der i fremtiden nedlægges, kan billigvis kun 

 gives, saaledes at en bestemt frist regnes fra lovens ikrafttrædelse. 

 Mindre frist end et aar bør der formentlig ikke være tale om, men saa 

 kort frist kan visselig sættes, om end dette maa siges at være en sær- 



