-- 229 — 



sammenlignes med overgangen fra seil til damp inden vor handelsflaade, 

 skjønt det i fiskeribedriften jo ikke dreier sig om saa store kapitaler 

 samlet paa en mands haand som i handelsflaaden. 



Ligesom nu omlægningen fra seil til damp i vor handelsflaade 

 vakte stor modstand, misstemning ja helt kriselignende tilstande, saaledes 

 staar vi nu i fiskeribedriften overfor lignende forhold. 



Det gamle materiel passer kun delvis, det er uskikket for at ud- 

 nytte de nye fangstfelter og driftsmaader, der er en særdeles følelig man- ' 

 gel paa kapital, alle de mange indretninger, som kræves til en fuld og 

 rationel udnyttelse af de større forhold, som nye driftsmaader fører med 

 sig, — og da fremforalt hensigtsmæssige kommunikationer — mangler. 

 Hertil kommer, at selve den nye driftsmaade endnu kun delvis er saa 

 gjennomarbeidet, at man helt ud ved, hvorledes man skal indrette sig 

 og sysselsætte det nye materiel, man møisommelig har anskaffet sig. Og 

 derfor hviler der en vis usikkerhed ogsaa over de nye methoder. Saa- 

 ledes ved man saavel i Finmarken som i Nordland kun delvis, hvad 

 man egentlig skal tåge sig til om sommeren, særlig fordi man har slette 

 kommunikationer. Paa de steder af kysten derimod, hvor man som i Aale- 

 sund har kunnet løse det vanskelige spørgsmaal, at sysselsætte sine far- 

 tøier aaret rundt ved at gaa fra den ene bedrift til den anden, har op- 

 s vinget været enestaaende i vore fiskeriei-s historie. 



Følelsen af opgavernes store vanskeligheder har vakt den dybe 

 misstemning, som altid indtræder, hvor man ikke kan arbeide sig frem, 

 særlig har dette været følehgt paa de dele af kysten, hvor man har 

 seet nærliggende distrikter gjøre de bedste fremskridt. Saadanne steder 

 er det Søndenfjeldske kanske, særlig Østlandet og Finmarken. Sønden- 

 fjelds har man seet svenskerne drive bankfiske, danskerne seile med 

 fisk til Norge, tyskerne og engelskmændene drive havfiske udenfor ky- 

 sten. Til Finmarken kommer nordlændingerne og andre fiskere, hvoraf 

 mange har de nyere og bedre baadtyper, og disse sidste viser sig særlig 

 mere fordelagtige, naar fisket forløber som i de senere aar, da fisken fra 

 at være tilstede i de største masser f. eks. ved Østfinmarken pludselig 

 efter indtrædende langvarige storme og efter de store kobbemassers til- 

 stedekomst — totalt forsvinder fra store kyststrækninger. De baade, 

 som ikke er sødygtige nok til straks at flytte med de vandrende fiske- 

 masser, er da henvist til at ligge ledige i havn, medens telegrafen ofte 

 kan melde om glimrende fangster andetsteds fra. Saaledes hænder det 

 ofte, at der efter kobbeindsig længst øst, Yarangerf jorden og Yardø, er 

 svart for fisk der, medens der er udmerket fiske f. eks. fra Mehavn. 

 At dette fremkalder triste og bitre stemninger hos den del af befolk- 

 ningen, som føler sin virksomhed hæmmet i den tid af aaret, da grund- 

 laofet for hele aarsindtæg-ten skulde læof^es, er ikke vanskeligt at forståa. 



