— 232 — 



del af landbakken, og at her fisket med otiinger er det mest økonomiske 

 saavel under loddefisket som i sommertiden. Man har ment, at det er 

 disse forhold, som er aarsaagen til, at et fiske med mere sødygtige fartøier 

 ikke har udviklet sig der. Det er dette, som det først og fremst er af 

 størst betydning at faa bragt paa det rene som grnndlag for alle over- 

 veielser over, hvad der kan og bør gjøres for Finmarkens fiskere. Thi 

 selv om mangelen paa kapital er noksaa følelig, har befolkningen dog 

 ved udviklingen af sin sælfangst og sit bankfiske efter haakjærring i 

 fuldt maal bevist, baade at den formaar at vænne sig til det ulige mere 

 slidsomme liv som havfisker i dette veirhaarde farvand, og at den ogsaa 

 kan erhverve sig de dertil nødvendige midler. Alene de her nævnte 

 eksempler viser det ubegrundede i den mistillid til befolkningen i denne 

 henseende, som af og til er kommen til syne. 



Allerede de forhold, man kj ender, berettiger efter min mening til 

 den slutning, at mere sødygtige fartøier vil vise sig mere lønnende for 

 befolkningen og saaledes kunne hæve dennes kaar. Under loddefisket 

 er det saaledes utvivlsomt, at det er fordelagtigt med sødygtige baade og 

 fartøier at kunne flytte langs den aabne og veirhaarde kyst og at søge 

 fisken længer ude paa landbakken, og særlig har dette vist sig fordel- 

 agtigt i de senere aar, da fiskens indsig dels ikke har naaet saa nær 

 landet, dels har forladt hele dele af kysten under de indtrufne kobbe- 

 indvandringer. I de sødygtige farkoster har man derfor et middel — ja 

 det bedste og muligens eneste middel til at overvinde de vekslinger i 

 fisket, som mægtige og endnu lidet forstaaede naturforhold medfører. 



Men ogsaa senere paa aaret er der al grund til at anse det som 

 afgjort, at de sødygtigere baade vil skaffe sin eier større indtægt. For- 

 uden at veirforhold ogsaa da spiller en stor rolle, har man udenfor kysten 

 en række banker, som giver begrundet haab om fremtidsmulighed for et 

 bankfiske. I det foregaaende har vi skildret, hvorledes de af fiskeri- 

 inspektør Sørensen udførte fiskeforsøg paa den saakaldte østbanke (øst 

 om Vardø) gav meget gode resultater, ligesaa at det lykkedes „ Michael 

 Sårs" paa flere steder i Østhavet at finde betydelige mængder af fisk, 

 endvidere at den russiske undersøgelsesekspedition gjentagende har paa- 

 vist rige forekomster af fisk i havet nordost om Østfinmarken. Ogsaa 

 udenfor Vestfinmarken og Tromsø amt findes der en stor række banker, 

 som giver de bedste forhaabninger i denne henseende. 



Sødygtigere farkoster gjør det ogsaa muligt for finmarksfiskeren at 

 deltage i fisket paa andre felter end i hans hjemstavn, ligesom nord- 

 lændingen besøger Finmarken i den for fisket gunstigste tid af aaret. I 

 selve driftsmaaden hgger der ogsaa for de større farkoster store fordele, 

 idet disse ved anvendelsen af doryerne kan bruge langt større redskabs- 



