— 231 — 



for Vestfinmarken ogsaa med en linedamper. Man har herved tro et at 

 kunne opnaa i det korteste tidsram at faa mest muliir oversigt over, hvor 

 der bedst kan arbeides med sommerfiske i det hele — ogsaa udenfor de 

 felter nær land, som fiskerne allerede kjender. 



Den forhaabning, som jeg ved mm deltagelse i udarbeidelsen af disse 

 forslag har havt, har væi-et den, at man, naar resaltaterne af forsøgene 

 forelaa, vikle være istand til paa grundlag af et stort, sikkert materiale 

 at optage til drøftelse det store spørgsmaal: Hvorledes skal man bedst 

 hjælpe til, at en bedrift med bedre redskaber og fartøier kommer igang 

 — eller paa glid i Finmarken? 



Det er da min tro, at tiden vil være inde til paa bedste maade at 

 hjælpe folk til at komme over den uvished og uklarhed over, hvorledes 

 bedriften bedst bør lægges an, som man nu kan føle er saa frem- 

 herskende. Det vil da vistnok være klart, at det fremtidige arbeide ikke 

 vil burde fortsætte med linedampere som de første orienterende forsøg, 

 som nu er igangsatte af den grund, at en saadan damper kan overfare 

 den største strækning. Det fremtidige arbeide maa have til maal at 

 sætte igang prøvedrifter passende for selve befolkningen. 



Der har været særdeles meget talt om oprettelsen af et eget laane- 

 fond for Finmarken i den tanke, at de i mange henseender eiendommelige 

 forhold der — blandt andet og særlig mangelen af kapital — var det, 

 som fortrinsvis gjorde fiskeriernes opkomst umulig med de midler bl. a. 

 laanefond, som af staten er oprettet til det hele lands fiskeriers fremme. 

 Man har fordret laan paa langt lempeligere vilkaar, end de andre laan 

 giver, saaledes har man udtalt nødvendigheden af, at fiskerne fik et laan 

 svarende omtrent til hele fartøiets kostende, at laanet gaves til lave 

 renter og at staten gav laanet uden garanti af kautionister. Jeg har for 

 min del stor sympathi for — ja jeg anser det for at være en nødvendig- 

 hed, at der fra statens side gjøres, hvad der er muligt, for at ophjælpe 

 Finmarkens befolkning, og for mig staar det usedvanlige i disse forslag 

 i og for sig ikke som nogen hindring for, at de fremmes. Derimod staar 

 det for mig som tvivlsomt, om disse forslag om oprettelsen af et permanent 

 laanefond paa andre betingelser end dem, som gjælder for det øvrige 

 land, er en foranstaltning, der er nødvendig eller et rigtigt udtryk for 

 de vanskeligheder, med hvilke Finmarkens fiskere nu har at kjæmpe. 

 Idet jeg paany minder om, at man i Finmarken har formaaet at skabe 

 en bankfiskerflaade for haakjærringfiske og sælfangst, udtaler jeg som 

 min tro, at det fremfor alt gjælder ved eksemplets magt at faa igang den 

 samme udvikling, som har begyndt saa mange andre steder paa vor 

 kyst, og at vise, at dette er muligt. Saadanne fremskridt kommer kun 

 igang ved erfaring om, at fremskridt kan gjøres, og hertil kræves forsøg 

 og atter forsøg. Paa grund af opgavens størrelse mener jeg, at kraftige 



