— 239 — 



mistes mange dyr; thi de, som kun saares, dukker og undslipper. Et 

 fartøi regner, at 500 sæl i tre maaneder er udmærket fangst. 



Hver skonner har som regelen omkring 30 indianere og 10 hvide 

 Mænd. 



Heraf tror jeg, at man vil se, at det at forfølge kobben (Phoca 

 groenlandica) paa aaben havkyst vil koste mere end det er værd. Selv- 

 følgelig kan man, hvis man kun vil dræbe dyrene uden at faa skindet, 

 med riflen dræbe et større antal ; thi jægeren i Behringshavet maa komme 

 meget nær sælen, før han kan gaa løs paa at sikre sig dyret med sin 

 harpun og klep, før dyret synker. 



Men min personhge mening er den, at man ikke vilde kunne 

 bevirke nogen større formindskelse af antallet af dyrene". 



Mit indtryk af kobbemassernes størrelse er det, at forsøg paa at 

 ødelæ gge eller skræmme dem i farvandet udenfor Finmarken vilde lede 

 til skuffelser og ihvertfald ikke vilde faa nogen mærkbar indflydelse paa 

 fiskeriernes udbytte. Det vilde da vistnok føre længer at støtte 

 vor sælfangstflaade i Østisen; thi denne har allered e be- 

 vist, at den kan drive en stor fangst langs iskanten. 



Det gjælder vistnok her — som ved saa mange ting paa sjøen — 

 man maa indrette sig efter naturforholdene — man kan ikke forandre 

 dem. Dygtigst er den, som bedst formaar at tilpasse sig foi"holdene og 

 det vil i de fleste) tilfælde den være, som har god nok farkost til at 

 seile fra kobbemasserne og fiske, hvor der er fisk. 



I det foregaaende har jeg fremhævet sødygtige baade som de vig- Eksport- og- 

 tigste af alle midler til at fremme en lykkeligere udvikling af forholdene i omsætmngs- 

 det nordligste Norge. I forbindelse hermed staar imidlertid en hel række 

 andre spørgsmaal af ikke mindre rækkevidde, saaledes eksportforholdene, 

 omsætningen af varen etc. Under omtalen af det fiskeforsøg, som tidlig 

 paa sommeren paa strækningen Trænen — Røst udførtes af dampskibet 

 „Expres" nævntes, at fartøiet, trods at store mængder af fisk var tilstede, 

 saa sig nødsaget til at slutte fisket paa grund af vanskelige omsætnings- 

 forhold. Ved samtaler med erfarne fiskedamperrhedere i Nordland har 

 jeg faaet den overbevisning, at et sommerfiske som paa Aalesundskanten 

 ikke lader sig oparbeide der, før man faar egne kommunikationer for 

 fisken. De forbindelser, som man har, er jo vistnok i forhold til de 

 store af stande gode, men passer dog ikke for udAiklingen af en fersk- 

 fiskeksport, hvilket alene fremgaar af de smaa kvanta, som sendes f. 

 eks. med vore hurtigruter. I det nordligste Norge blir derfor, som be- 

 kjendt, den meste fisk om sommeren solgt til russerne, som paa hele 



