PUBLICACIONS DE L'INSTITUT DE CIÈNCIES 



Gènere 471. — CALLUNA Salisb. 



(Del grec xaXXuvE'iv, escombrar, perquè, com els brucs i ginestells, 

 serveix per a fer escombres.) 



Flors rosades, penjants, breument pedunculades, en raïms espiciformes 

 terminals, unilaterals; calze quadripartit, petaloide, escariós, de divisions 

 oblongues, obtuses, de doble llarg que la corol•la, acompanyat de petites 

 bràctees verdes o escarioses, pestanyoses, simulant un calicle; corol•la quadri- 

 partida, acampanada, rosada, marcescent; androceu de vuit estams inclusos, 

 amb les anteres sagitades; càpsula globulosa, peluda, quadrangular, amb 

 quatre cavitats i altres tantes valves, de dehiscència septicida. Subarbustos 

 de 3-8 dm, glabres, molt ramificats, de branques tortuoses, difuses, rogen- 

 ques, amb les fulles petites, molt curtes, linears, subcilíndriques, obtuses, 

 lluents, amb dos apèndixs alenats a la base, molt pròxims o soldats, imbri- 

 cades i quadriseriades. 



1,747. — C vulgaris Salisb.; C. Eri- 

 ça DC. 



(fer ésser planta comuna vulgar, amplament 

 difosa per la major part de l'hemisferi boreal; 

 Eriça, per haver-la inclosa Linné en aquest gè- 

 nere, fet que De Candolle volgué commemorar.) 



Sinonímia. — Brossa, bruga, xipell; cast. bre- 

 zo, brecina; fr. bruyère commune ^'^ 



Geografia. — Boscos i costes pissarrosos o granítics, 

 terres silícies en general, de tot el país, des de la costa 

 al Pireneu. 



(1) Al Montseny, cap a Llinars, Vilamajor, S. Celoni, etc, en diucn bruguerola; a La Selva, sap. (I". Q.,), 



41 



