FLORA DE CATALUNYA 



Gènere 483. — CORIS TOURN. 



(És la Coris caerulea marítima i la Corts inonspeliaca dels botànics prelinneans. Dioscòri- 

 des també ens parla d'una coris, quod aliqui Hypericum vocant. La paraula grega xópt(;, 

 xinxa, hom diu que és aplicada aquí al•ludint a la forma de les llavors d'aquesta planta 

 o a la taca obscura de les dents calicinals.) 



Flors lilàcies, en espigues terminals denses i curtes; calze acampanat, ven- 

 trut, de doble limbe, l'exterior amb les dents linears, espinescents, desiguals 

 i pàtulo-recorbades, les cinc interiors més petites, triangulars, desiguals, con- 

 nivents en la fructificació, pestanyoses i amb una taca negra purpúrea al 

 centre; corol•la quinquèíida, tubulosa, bilabiada, de lòbuls escotats, els dos 

 anteriors més curts; androceu de cinc estams glandulosos a la base i desiguals; 

 càpsula globulosa, inclusa, dehiscent per cinc valves, amb cinc llavors. Planta 

 biennal o perenne, amb la tija d' 1-2 dm, pubèrula, ascendent, simple o rami- 

 ficada, quasi llenyosa a la base, molt fullosa; fulles linears, obtuses, enteres, 

 sèssils, glabres, esteses o reflexes, nombroses, les superiors freqüentment den- 

 ticulato-espinoses . 



C. monapeliensis 



1,784. — C. monspeliensis L. 



(del llatí Móns Pessulum, Montpeller, per ha- 

 ver-se trobat allí des d'abans de Linné.) 



Sinonímia. — Pinzell, farigola mascle; cast. 

 consuelda de pefias, hierba pincel. 



Geo^ra/ía.— Boscos i llocs secs i pedregosos, des del 

 litoral fins al Bergadà i Vall de Ribes. = Lladó, Olot 

 (Vay.). — Abril-Juny. 



75 



