FLORA DE CATALUNYA 



Gènere 485. — SÀMOLUS TOURN. 



(Nom usai ja per Plini, Hom el fa derivar del llatí sanum, sa/iolus, la verdura, per les 

 belles qualitats d'aquesta planta, aquí anomenada dolceta i enciamet de la Mare de Déu.) 



Flors blanques, petites, en panícula terminal, peduncles filiformes, genicu- 

 lats, amb una bracteola a l'angle; calze quinquèfid, persistent, semiadherent, 

 de divisions triangulars; corol•la quinquepartida, ciatiforme, amb cinc esca- 

 mes a la gorja, que alternen amb els lòbuls, una mica més llarga que el calze, 

 caduca; androceu de cinc estams opositipètals i cinc etaminodis alternipètals; 

 càpsula globulosa, inclusa, dehiscent per cinc dents, polisperma. Herbes 

 perennes, de rizoma curt, fibrós, ti]a de 2-6 dm, cilíndrica, dreta, simple o 

 ramificada, glabra; fulles glabrescents, les radicals en rosetó, les caulinars 

 alternes, totes transovato-oblongues, breument peciolades, enteres. 



1,788.-8. Valerandi L. 



(dedicat a Valerand, botànic del segle xvi.) 



Sinonímia. — Enciamet de la Mare de Déu; 

 cast. pamplina de agua, muraje de arroyos; 

 fr. mouron d'eau. 



Geografia.— Comnx\& en llocs humits, des de la costa 

 al Pireneu. — Maig-Set. 



S. Valerandi 



79 



