PUBLICACIONS DE L'INSTITUT DE CEINCIES 



Gènere 492. — NERIUM L. 



(De Nerion, nom usal ja per Dioscòrides, derivat de vyjpòt;, humil. Aquesta planta creix 



a les rambles i torrenteres.) 



Flors rosades, rares vegades blanques, oloroses, en corimbes terminals 

 bracteolats; calze quinquepartit, de lòbuls lanceolato-linears, molt més curts 

 que el tub de la corol•la; aquesta ciatiforme, amb cinc escames multífides 

 a la gorja, oposades als cinc lòbuls; estams inclusos; fol•licles subcilíndrics, 

 llargs, estriats, i llavors peludes, amb plomall. Arbustos de suc latescent, 

 amb les fulles oposades o ternades, coriàcies, lanceolades, enteres, agudes, 

 amb els nervis secundaris fins, paral•lels, indivisos, breument peciolades. 



N. Oleànder 



1.798.— N. Oleànder L. 



(nom pres d'alguns autors prelinneans; comprèn 

 /'Oleànder flore rubro i /'Oleànder flore'albo de 

 Luigi Anguillara.) 



Sinonímia. 

 rier-rose. 



Baladre; cast. adelfa; fr. lau- 



Geo^Tíi/iíï.— Freqüentment cultivada en parcs i jar- 

 dins, i a vegades subespontània.=Tortosa, comuna als 

 torrents (Font, in liít.), — Maig-Oct. (■). 



'1) Aquesta planta fou citada de Tarragona per Colmeiro, i de Cardona per Riba, ex Colm. Aquestes dues cites 

 no han estat confirmades fins ara, i l'última és inversemblant. Sembla que no passa l'Ebre cap enfà. És abundant a les 

 torrenteres transibèriques, al peu de les muntanyes de Caro, tal, per exemple, a Xerta. (F. Q..). 



90 



