FLORA DE CATALUNYA 



Solanàcies. 



G. 528.-Datura. 



ple, que arriba a la meitat o als dos terços de la corol•la, aquesta amb els 

 lòbuls lanceolats, peduncle fructífer reflex, càpsula penjant, globulosa, eriçada 

 d'espines o agullons prims i llargs. 



Geografia. — Runes, conreus i llocs sorrencs del litoral : camps de Viladrau i alguns al- 

 tres, r. (Costa), sota Llansà, a la Mare de Déu del Port (Bub.); cultivada (Salv.!).— Jul.-Ag. 



1,906. — D. Stramónium L. 



{és /'Stramónium spinosum d'algun autor antic, 

 ■prelinneà.) 



Sinonímia. — Estramoni, figuera infemal bor- 

 da, herba tal pera; cast., estramonio, higuera 

 loca, flor de la trompeta; fr., pomme épineuse. 



Tija de 5-10 dm, dreta, rodona, ramificada, 

 verda, glabrescent, fullosa, de ínWeiS grans , ovato- 

 acuminades, fortament i desigualment sinuato- 

 dentades, de dents amples i acuminades; flors 

 blanques, llargues de 6-10 cm, amb el calze, 

 tubuloso-pentagonal, glabre, d'un verd pàl•lid, de 4-5 cm de llarg, que arriba 

 fins a la meitat o als dos terços de la corol•la, aquesta amb els lòbuls lanceo- 

 lats, aguts; peduncles fructífers drets, com la càpsula, que és dreta, oblonga 

 i eriçada d'espines o agullons robustos i iguals. 



D. férox 



Geografia. — Hortes i terres incultes, sorrenques : al 

 litoral, Vallès, Penedès, Bages, fins a la regió subpire- 

 nenca.=Terraprim, Garrotxa, Olot (Vay.), Lleida (Bla- 

 via), — Jul.-Ag. 



1,907. — D. férox L. 



(és /'Stramónium s. Datura ferox, dels antics, 

 així anomenada per Ics espines del fruit molt 

 robustes.) 



Sinonímia. — Cast. cardo cuco. 



Molt afí de l'anterior. Se'n distingeix pel to 



191 



