FLORA DE CATALUNYA 



Escrofulariàcies. 



G. 539. - Antirrhínum. 



lanceolades o lanceolato-linears, verdes, glabres, enteres, alternes oposades, 

 curtament peciolades, les superiors subsèssils; flors purpúries, larament albo- 

 groguenques, grans, en raïm espiciforme terminal, bracteoiat, sobre pedicels 

 iguals a les bràctees i al calze; aquest piloso-glandulós, de lòbuls ovats, ob- 

 tusos, 4-5 vegades més curt que la corol•la, que té 3-4 cm i és peluda, gibosa; 

 càpsula ovoide, obliqua, piloso-glandulosa, 1-2 vegades més llarga que el calze. 



Geografia. — Freqüent per marges, roques, parets i teulades de tot el país. A l'areny del 

 riuet Greixa, prop d'Hospitalet, al Bergadà, alguns exemplars de flors blanques. = Vall 

 d'Aran : de Bossòst a Viella (C. et S.). — Maig-Set. 



A. latifólium 



líQSS- — A. latifólium DC, subsp. de 

 l'anterior apud Rouy. 



(per les fulles amples.) 



Té gran afinitat amb l'anterior, del qual es 

 diferencia essencialment per la tija peluda des 

 de la basc a l'àpex, per les fulles ovades o bé 

 ovato laceolades, obtuses, pel raïm més ample, 

 piloso-glandulós, per les divisions del calze 

 transovades , pubesccnt-glanduloses, i per les flors 

 generalment grogues, poc nombroses, molt gi- 

 boses. 



Geografia. — Roques i llocs àrids : Seu d'Urgell (Isern!), roques de Ceret (Debeaux), 

 vessant espanyol del Pireneu oriental (Vay.), Cambradases (Gaut.), Pireneu oriental (Costa, 

 Gr. et G., Rouy). — Jul.-Ag. 



219 



