FLORA DE CATALUNYA 



Gènere 539. -- ERINUS L. 



(Erinos és nom que emprà ja Dioscòrides, i algun botànic prelinneà l'aplick a l'espècie que 

 segueix; d'ací derivà el genèric de Linné.) 



Flors purpúries, petites, en raüns corimbiformes terminals, calze quin- 

 qiiepartit, de divisions linears espatulades, corol•la tubuloso-ciatiforme, de 

 tub prim i limbe quinquepartit, quasi pla, de divisions desiguals, escotades, 

 estams didínams, d'anteres uniloculars, estil curt, estigma bilobat, càpsula 

 ovoide, més curta que el calze, bilocular, de cel•les polispermes. Plantes peren- 

 nes, cespitoses, multicaules, amb tiges difuses, estèrils, terminades en rosetó, 

 i d'altres ascendents i floríferes, de 5-25 cm; fulles basilars en rosetó i les cau- 

 linars alternes, totes ± atenuades en pecíol, espatulades, amb la meitat su- 

 perior del limbe íistonada o inciso-dentada. 



E. alpinus 



1,992. — E. alpinus L. 



(per viure en llocs alpins d'Europa i Àfrica.) 



a typicus Lge. — Plantes poc pubescents, ti- 

 ges estèrils i fèrtils llargues, raïm fluix, pedicels 

 més llargs que el calze. 



7 hirsutus G. et G. — ■ Plantes piloses, blan- 

 quinoses, tiges curtes, raïm. espiciforme dens, 

 pedicels més curts que el calze, flors petites. 



Geografia. — Roques i pedruscall de les muntanyes 

 calisses : Montserrat; Alt Bergadà, Núria, i general al 

 Pireneu. La y hirsutus G. et G. — É. hispanicns Pers., 

 al cim del Montsant. — Maig-Jul. 



259 



