PUBLICACIONS DE L'INSTITUT DE CIÈNCIES 



Gènere 555. — ORIGANUM L. 



(Del grec opoç, la munianya, i -/ivot;, ornament, perquè l'orenga és planta muntanyenca.) 



Flors rosades, en espigues terminals ovoido-subtetràgones agrupades en 

 panícula, bràctees ovato-lanceolades, rubro-violades, més Uargues que el 

 calze, aquest tubuloso-acampanat, barbut a la gorja, amb tretze dents poc 

 marcades, ovato-lanceolades, agudes, subiguals, glabre, corol•la bilabiada, 

 exerta, de llavi superior pla i escotat, l'inferior trilobat, estams didínams, 

 exerts, divergents, aquenis ovoides, llisos. Herbes perennes, aromàtiques, 

 de 3-8 dm, tija dreta, ordinàriament vermellosa, ramificada i pubescent, 

 amb les fulles ovades, enteres o denticulades, peciolades, verdes i glabres- 

 cents per sobre, d'un color més clar i pubescents per sota. 



2,076.-0. vulgare L. 



(per ésser comuna i vulgar en la major part 

 d'Europa.) 



Sinonímia. — Orenga; cast., orégano; fr., ori- 

 gan. 



a glabrescens Beck. — Espigues curtes i den- 

 ses, en inflorescència corimbiforme o tirsoide, 

 bràctees i calzes purpuris, 



P virescens Car. et Saint-Lag. — var. virens 

 ° ^"'«'*''' Benth. — Bràctees i calzes verds. 



e macrostachyum Brot. — var. prismaticum 

 Gaud. — Espigues llargues i prismàtiques, en inflorescències umbel•liformes. 



Geografia, — Comuna en paratges herbosos de tot el pais. La var. a a la muntanya 

 de Surroca (Salv.I); la e a Valldoreix i altres llocs del \'allès. = Serralada del Tibidabo 

 (Sen.!), Besalú (Vay.). — Jul. -Setembre. 



N. B. L'O. Majorana L., marduix o moraduix, casi., almoraduj, hom el cultiva a Ca- 

 talunya; a vegades subespontani. 



328 



