FLORA DE CATALUNYA 



Gènere 562. — ROSMARINUS L. 



(Rosmarinus o ros mavinus és el nom llatí, antiquíssim, d'aquesta planta. Sembla que ros 

 podria ésser una corrupció de thus, l'incens, i aleshores el significat de rosmarinus, o 

 rosmatimitn, que així ens el donà Dioscòrides, seria el d'incens marí, perquè és un 

 arbust aromàtic que no sol allunyar-se molt de la mar.) 



Flors albo-blavenques, en fascicles axil•lars i terminals, calze acampanat, 

 nu a la gorja, bilabiat, de llavi superior enter, ovat, l'inferior bífid, de lòbuls 

 lanceolats, corol•la bilabiada, de tub exert, amb el llavi superior en casc, 

 bífid, l'inferior de tres lòbuls, el mitjà molt ample i còncau, dos estams de 

 filaments exerts i amb una petita dent a la base, aquenis transovoides, llisos. 

 Arbustos aromàtics, de fulles coriàcies, linears, revoludes pel marge, enteres, 

 verdes per sobre i tomentoses pel revers. 



2,099. — R. ofïicinalis L. 



(és planta medicinal.) 



Sinonímia. — Romaní; cast., romero; fr., ro- 

 marin. 



Geografia. — Comuna als boscos i erms de les zones 

 inferior i mitjana. — Hivern i primavera. 



R. officinalis 



349 



