FLORA DE CATALUNYA 



Gènere 578. — PRASIUM L. 



(Del grec Trpàatov, emprat per Dioscòrides i altres autors antics per a designar 

 algunes espècies de Marrubium.) 



Flors blanquinoses, axil•lars, geminades, en raïm terminal fullós i fluix, 

 calze acampanat, obert, membranós, amb 10 nervis, bilabiat, de llavi superior 

 tridentat, l'inferior bííid, amb les dents totes ovades apiculades, corol•la bi- 

 labiada, de tub inclús, amb un anell de pèls escamiformes, dilatat a la gorja, 

 el llavi superior en casc, oblong, obtús, enter, l'inferior amb el lòbul mitjà 

 més gran, transovat i enter, estams didínams, paral•lels i exerts, amb les cel•les 

 de les anteres divergents, aquenis albo-verdosos, a la fi negres, un poc carnosos, 

 trígons, truncats, soldats a la base, pubescents superiorment. Arbust sarmen- 

 tós, de o'5-i m, dret, ramificat, glabrescent, amb les fulles ovades, cordifor- 

 mes o truncades a la base, peciolades, fistonades, verdes i lluents per sobre, 

 glabrescents per sota, primes i fortament nervudes. 



2,174. — P. majus L. 



(perquè Linné diferencià dues espècies d'aquest 

 gènere, la gran i la petita, i denominà aquella 

 majus.) 



Sinonímia. — Arangí bord; cast., prasio. 



Geograjia. — Espontània a Catalunya (Salv.!), prats 

 herbosos de Cortals de Castelló, cap a l'Amazona (Vay,); 

 Mahó, cap a Verger (Salv.l) i a Son Vilà (Font!). — 

 Abr.-Juny (v. 



(i) És més que dubtosa l'existència d'aqaesta espècie a Catalunya. 

 (F. Q.). 



411 



