EE QR As D'ESCGATLALUNYA 
Gènere 634. — THELÍGONUM L. 
(Es mot antiquíssim, que trobem en Teofrast i Dioscòrides, aplicat, segons sembla, a una 
mena de mercurial, i format del grec 67Àvç, de dona, i yovo, genoll, al'ludint als 
fruits arrodonits. Sauvages i Gouan, no obstant, prengueren per Theligomen l'espè- 
cie segúent, i Linné consagrà amb el seu gènere aquesta interpretació.) 
Plantes monoiques, glabres, de flors verdes, axil'lars, sèssils, les superiors 
masculines, geminades, sense bràctees, amb dos tèpals drets, a la fi revoluts, 
12-20 estams, filaments capil'lars, lliures, les flors femenines en nombre d'1-3, 
acompanyades de diverses bràctees, amb el perigoni soldat a l'ovari, estil 
lateral, exert, estigma enter, coriaci, globulós, amb petites berrugues esparses 
i amb ratlles longitudinals. Herbes anuals, amb la tija de o'5-3 dm, feble, 
ajaguda o ascendent, articulada, nuosa, fulles inferiors oposades, les altres 
alternes, ovades, enteres, peciolades, estípules amples, membranoses, em- 
beinadores. 
2,418. — T. Cynocrambe L. 
(per a Bahuin aquesta planta és la Cynocrambe 
de Dioscòrides, i Linné volgué recordar aquest 
parer amb el nom específic, Cynocrambe, deriva 
del grec uvvós, geniliu de mvey, el ca, i mpópBm, 
la col, com si diguéssim col de gos.) 
Geografia. — Llocs pedregosos del litoral mediter- 
rani: Banyuls (1, prop de can Campa (Lap.., Bub.), 
Banyuls, Cervera (Gaut.), Murallàs (Compy., ex Vay.), 
Menorca, a S. Joan (Fontl). — Abr.-Maig. 
(1) No és Banyoles, com erròniament diuen alguns autors espanyols, car ben clarament ho expressa Bu- 
bani: Banyuls-sur-mer (vol. I, p. 73). 
159 
