PUBLICACIONS DE E' TINSEI EU DE CLENCBES 
Gènere 668. — URGÍNEA STEINH. 
(Nom derivat del de la cabila dels Beni Urgin, de l'Algèria, on són particularment 
abundants aquestes plantes. ) 
Flors blanquinoses, molt nombroses, en llarg raim bracteolat, perigoni 
marcescent, de tèpals lliures o poc soldats a la base, ellíptico-lanceolats, de 
raquis verd, filaments estaminals filiformes, inserits a la base dels tèpals, 
anteres mòbils, dorsifixes, estil filiforme, estigma globulós, trisulcat, càpsula 
transovoide trígona, amb llavors nombroses, planes. Bulb ovoide, molt gros 
(fins d'un decímetre de diàmetre), de túniques vermelloses, tija de ro-I5 dm, 
robusta, fulles totes basilars, llargament i amplament lanceolades (6-8 deci- 
metres x 3-6 centímetres), enteres, dretes, més curtes que la tija, marcides 
en l'antesi. 
2,489. — U. marítima Bater — U. Sci- 
lla Steinh. 
(perquè, a Europa, no sol apartar-se gaire de 
la costa, és l'escila per excellència, coneguda 
amb aquest nom des de temps remotíssim.) 
Sinonímia. — Escilla, ceba marina , cast., 
escila, cebolla albarrana, ceborrancha, ffr., 
squille. 
Urgínea maritima 3 
Geografia. — Platges arenoses o rocoses del lito- 
ral: La Cebolla, cap al Cap Norfeu i costes de Cada- 
qués, r., Lloret (Trem.), S'Agaró (Vay.), més abundant a la ribera de l'Ebre (Costa) 
Agost-Oct. () 
(1) —Abunda, realment, tot al llarg del Montcià, per la banda del litoral, des de Sant Carles de la Ràpita fins més enllà dels 
confins de Catalunya, coneguda amb el nom de ceba porrera (F. Q.) 
232 
